Справа №638/334/23
Провадження № 1-кп/638/975/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000054 від 11 січня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Веселе Харківського району Харківської області, громадянина України, маючого повну загальну освіту, неодруженого, старшого сержанта, на момент вчинення кримінального правопорушення - дільничний інспектор прикордонної служби І категорії відділення ДІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2023 року в провадження судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 11 січня 2023 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

28.01.2023 прокурором подано угоду про визнання винуватості від 25 січня 2023 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити вказану угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений та захисник також просили затвердити вказану угоду про визнання винуватості.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників розгляду справи, суд приходить до наступного.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч.1 ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Норми ст.470 КПК України передбачають, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості встановлено, що наказом в.о. начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 397-ОС від 03.09.2021 «Про особовий склад» старшого сержанта ОСОБА_4 (П-043100) призначено на посаду дільничого інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б).

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший сержант ОСОБА_4 , вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17,65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують старшого сержанта ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, старший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у звязку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022, строком на 90 діб.

Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022, строком на 90 діб

Однак, старший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Державної прикордонної служби України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, 24.02.2022 приблизно о 05.00 годині отримав наказ «База», на виконання якого того ж дня, приблизно о 07.00 годині прибув на місце дислокації підрозділу ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване у АДРЕСА_2 . Після прибуття до підрозділу військовослужбовець ОСОБА_4 отримав від начальника ВІПС «Веселе» ОСОБА_6 висуватися до іншого місця дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання з`являтися на службу, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до нового місця дислокації, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 24.02.2022 на місце несення служби за адресою: АДРЕСА_3 не прибув. Після чого, до 19.11.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17.03.2022 наказом Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 16-ОС старшого сержанта ОСОБА_4 виключено з усіх видів забезпечення як такого, що самовільно залишив військову частину.

Відповідно до наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 № 16-ОС, призупинено військову службу старшого сержанта ОСОБА_4 , останнього звільнено з посади та ОСОБА_4 вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків служби; призупинено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України.

19.11.2022 старший сержант ОСОБА_4 з`явився до підрозділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, заявив про себе та вчинений ним злочин.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Згідно угоди про визнання винуватості сторони погодили покарання з урахуванням ст. 69 КК України, з якої вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статті 65 КК України, сторони мають право, використовуючи положення статті 69 КК України, узгоджувати інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин, сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, застосувати норми ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки.

Суд в повній мірі враховує ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки починаючи з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Однак, ОСОБА_4 незважаючи на складну ситуацію в країні, повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України розуміючи те, що він вчиняє злочин в перiод військового стану, будучи вiйськовослужбовцем, який відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язався захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, вчинив тяжкий злочин.

Отже, виходячи з зазначеного, суд дійшов стійкого переконання, що умови угоди про визнання винуватості від 25 січня 2023 року за своїм змістом не відповідають інтересам суспільства.

Крім того, суд враховує, що згідно обвинувального акту, який складено 12 січня 2023 року, у ОСОБА_4 відсутні обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, у зв?язку з чим, суд критично ставиться до зазначених в угоді про визнання винуватості обставин, які пом`якшують його покарання, у вигляді щирого каяття та активного сприяння досудовому розслідуванню, а отже застосування ст. 69 КК України не можливе, а тому відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, повинен прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження); або продовжити судовий розгляд в загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення. Ухвала про відмову в затвердженні угоди про примирення чи визнання винуватості оскарженню не підлягає.

За таких обставин, суд вважає, що у затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 25 січня 2023 року, між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000054 від 11 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , року народження,у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України необхідно відмовити, і продовжити підготовче судове засідання.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 7 п.2ст.474, ст.372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 25 січня 2023 року, яка укладена між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000054 від 11 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і продовжити підготовче судове засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 27 січня 2023 о 09 годині 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1