Справа № 487/2274/22
Провадження № 1-кс/487/129/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю підозрюваної ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві заяву адвоката ОСОБА_4 про вжиття слідчим суддею заходів у порядку ст. 206 КПК України

встановив:

На розгляді у слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 знаходиться скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на повідомлення про підозру від 18.08.2022 року в кримінальному провадженні № 0000221 внесеному до ЄРДР 13.06.2022 року.

Під час розгляду зазначеної скарги, адвокат ОСОБА_4 зробив заяву щодо вжиття слідчим суддею заходів передбачених ст. 206 КПК України внаслідок нелюдського поводження конвою з його підзахисною та завдання останній фізичних страждань при застосуванні кайданок під час конвоювання ОСОБА_3 в дане судове засідання.

Слідчий суддя, заслухавши підозрювану, свідка, дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються.

Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.

Разом з тим насильство в кримінальному праві - це злочинне посягання на особисту безпеку людини у вигляді умисного неправомірного заподіяння фізичної або психічної шкоди потерпілому всупереч (проти або поза) його волі шляхом енергетичного (фізичного) або інформаційного (психічного) впливу на організм (органи, тканини, фізіологічні функції , психіку) людини.

В свою чергу відповідно до ст. 3 Конвенції, поводження визнається нелюдським при досягненні мінімального рівня жорстокості. У рішенні у справі «Валашінас проти Литви» (Case of Valasias v. Lithuania) оцінка цього мінімального рівня є відносною: вона залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість такого поводження, його фізичні та психічні наслідки, а також у деяких випадках стать, вік та стан здоров`я потерпілої особи (заява № 44558/98, рішення від 24 липня 2001 року). Європейський суд з прав людини вважає поводження за «нелюдське», оскільки, inter alia, воно було умисним, застосовувалося впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Поводження, на думку ЄСПЛ, було «таким, що принижує гідність», якщо воно мало на меті викликати у потерпілих почуття страху, муки і меншовартості, а відтак принизити та зневажити («Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) заява № 30210/96, рішення від 26 жовтня 2000 року).

Таким чином факти нелюдського поводження з підозрюваною не знайшли свого підтвердження.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_3 пояснила, що конвоїр затягнув на її руках кайданки, від чого вона відчула біль та повідомила про це останнього, та той послабив їх. Про застосування фізичного впливу в інший спосіб підозрювана не повідомляла. Будь-яких видимих ушкоджень у ОСОБА_3 не візуалізовувалось. В зв`язку з чим слідчий суддя вважає за не доцільне забезпечувати невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваної.

При цьому ОСОБА_3 повідомляла про здійснення на неї з боку конвою заходів психологічного впливу, що виражалися в приниженні її гідності.

Обставини зухвалого поводження конвою з підозрюваною, в судовому засіданні також були підтверджені ОСОБА_6 , який був свідком неприпустимих висловлювань конвоїрів у бік ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає за необхідне доручити Першому слідчому відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в усній заяві підозрюваної та її захисника.

Керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Доручити Першому слідчому відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в усній заяві адвоката ОСОБА_4 та підозрюваної ОСОБА_3 щодо здійснення психололгічного впливу на останню з боку конвоїрів.

Ухвалу для виконання направити до Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1