Справа № 522/7191/23
Провадження по справі №1-кс/522/2204/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурор Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, в період з 13.01.2023 по 05.04.2023, із використанням власного мобільного телефону та за допомогою інтернет-месенджера «Telegram» (акаунт « ІНФОРМАЦІЯ_2 », активований та закріплений за його абонентським номером), здійснив поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, шляхом передачі та розміщення вказаної інформації в Telegram-каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

10.04.2023 ОСОБА_4 у добровільному порядку надав органу досудового розслідування для проведення слідчий дій органу майно, яке перебувало у його користуванні:

- мобільний телефон марки «OSCAL» моделі «С60» (IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ), з абонентським номером НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «life» (ТОВ «лайфселл»);

- персональний комп`ютерний системний блок (ПЕОМ), з позначенням на корпусі «TURBO COOLING SYSTEM» та в якому встановлений НЖМД.

10.04.2023 ОСОБА_4 затримано, в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

10.04.2023 органом досудового розслідування, за протоколом затримання ОСОБА_4 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, вилучено:

- паспорт громадянина України НОМЕР_4 виданий 26.02.1997 Київським РВ УМВС України в Одеській області;

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Київському районі м. Одеси від 10.08.1998 №G78113.

Отримані у добровільному порядку від ОСОБА_4 та вилучені за протоколом затримання речі та предмети ОСОБА_4 мають значення для досудового розслідування та потребують дослідження, у тому числі експертного, з метою встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також може бути використані самостійно або в сукупності з іншими доказами як доказ вчинення злочину.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної винагороди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зазначені предмети мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Вилучені предмети, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, згідно клопотань слідчого, містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явились, згідно поданої заяви слідчого УСБУ в Одеській області ОСОБА_5 , просили розглядати клопотання за їх відсутності, вимоги клопотання підтримали в повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви підтримав вимоги клопотання та просив розглянути за його відсутності.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, майно, вилучене 10.04.2023 року добровільно від затриманої особи ОСОБА_4 , може містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні. Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважаю за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно з метою дослідження вказаних речових доказів, дослідження інформації наявної на мобільному телефоні та персональному комп`ютері .

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість задоволення клопотання в цій частині та накладення арешту на ноутбук та персональний комп`ютер слідчого майно.

Щодо накладення арешту на паспорт та ідентифікаційний номер.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на паспорт.

Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучений документ відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.

У урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначений в клопотанні паспорт та ідентифікаційний номер,не відповідають положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачений перелік документів, які дозволяють вільне пересування громадян за винятком обмежень, які встановлені законом.

За таких обставин, вимоги клопотання прокурора щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, а саме щодо накладення арешту на паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 26.02.1997 Київським РВ УМВС України в Одеській області та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Київському районі м. Одеси від 10.08.1998 №G78113, оскільки прокурор в своєму клопотанні не достатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке 10.04.2023 року було отримано від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вилучено у нього за протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а саме на:

1) мобільний телефон марки «OSCAL» моделі «С60» (IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ), з абонентським номером НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку «life» (ТОВ «лайфселл»);

2) персональний комп`ютерний системний блок (ПЕОМ), з позначенням на корпусі «TURBO COOLING SYSTEM» та в якому встановлений НЖМД.

В частині накладення арешту на паспорт громадянина України НОМЕР_4 виданий 26.02.1997 Київським РВ УМВС України в Одеській області та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Київському районі м. Одеси від 10.08.1998 №G78113, відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, зобов`язавши слідчого та прокурора повернути вказані документи підозрюваному ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_5 або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_6

27.04.2023