У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000270 від 26.09.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000270 від 26.09.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 повідомивши, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України та у зв`язку з якими до обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінилися, судове провадження не завершено.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора заперечив та просив змінити міру запобіжного заходу на більш м`який, про що подав відповідне клопотання. Вказав, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які вказують на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання ризикам, що зазначені у клопотанні сторони обвинувачення та встановлені судом при розгляді цього клопотання. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна матір обвинуваченого ОСОБА_4 . Обвинувачений був єдиним сином померлої, у зав`язку з чим йому необхідно поховати матір, так як ніяких родичів не лишилось.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

13 серпня 2022 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області обрано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено підозрюваному ОСОБА_4 заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 грн.

11 листопада 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят ) гривень, до двох місяців, а саме, до 13.12.2022 включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний з урахуванням його особи, тяжкістю злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та існування ризиків того, що останній може переховуватися від слідства та суду, незаконно вливати на свідків та інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, з метою уникнути покарання та вчинити інше правопорушення, що перешкоджатиме встановленню істини по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді даного клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Судом встановлено, що зазначені прокурором ризики суттєво зменшилися, а наведені в клопотанні обставини не перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.

Також, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Більше того, пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні під час судового провадження щодо обвинуваченого стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику можливості вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує тяжкість покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, дані про його особу, який раніше в порядку ст.. 89 КК України не судимий, наявність у нього постійного місця проживання. Обвинувачений з 13 серпня 2022 року перебуває під вартою.

Судом враховується й факт перебування обвинуваченого під вартою майже чотири місяці, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, відсутність будь-яких повідомлень на адресу суду з боку сторін та учасників цього кримінального провадження про здійснення на них тиску, впливу, примусу, тощо з боку ОСОБА_4 .

Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, суд вважає, що стороною захисту обґрунтовані підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки суттєво зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що існували раніше.

При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань з боку ОСОБА_4 ухилитися від суду, який цілком може бути усунутий, шляхом застосування до останнього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд бере до уваги, що сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , з урахуванням вищенаведеного, не є достатньою підставою для тримання останнього під вартою надалі.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно якої сама по собі наявність обґрунтованого обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою, а також беручи до уваги, що прокурором не було належним чином обґрунтовано неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , альтернативних запобіжних заходів, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, без застосування електронного засобу контролю, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які, на переконання суду в повному обсязі забезпечать виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період доби, без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний, період доби, а саме з 22:00 по 07:00 год. без дозволу суду;

- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом до 03 лютого 2023 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1 ОСОБА_7