Справа № 144/128/23
Провадження № 1-кп/144/30/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 07.09.2023, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тишківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно - технічною освітою, розлученого, маючого двох неповнолітніх дітей, водія військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и в :

26.07.2022 о 20:00 годині старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_2 , обіймаючи посаду водія - заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів автомобільного взводу підвозу військово - технічного майна 3-ї роти, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану самовільно, без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 і проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 18.09.2022, коли з`явився до розташування військової частини НОМЕР_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв і проводив час на власний розсуд.

Дії старшого солдата ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому діянні визнав повністю та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення. Підтвердив, що дійсно з 06.05.2022 він проходив службу у в/ч НОМЕР_2 і 26.07.2022 самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання до 18.09.2022, пояснюючи це тяжкими сімейними обставинами, а саме: хворобою матері, яка перебувала на лікуванні та необхідністю догляду за бабусею. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що усвідомлює неправомірність своїх дій, до виконання військового обов`язку повернувся добровільно, висловив бажання в подальшому продовжувати службу в ЗСУ, просив суд суворо його не карати, запевнивши, що зробив належні для себе висновки.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням окремих письмових доказів, що характеризують особу ОСОБА_4 .

Обвинувачений і його захисник підтримали думку прокурора.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням окремих матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані сторонами докази, що характеризують особу ОСОБА_4 , суд вважає, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану (крім строкової служби).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК є умисним тяжким військовим злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховано вік, стан здоров`я та майновий стан обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК, характеризується посередньо, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, продовжує проходити військову службу в умовах повномасштабної агресії російської федерації проти України, отримуючи грошове забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 251 від 22.09.2022, старшого солдата ОСОБА_4 з 22.09.2022 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з визначеним посадовим окладом та виплатою щоміячної премії та надбавки.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який свою вину визнав та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, критично ставиться до вчиненого, добровільно повернувся до військової частини та продовжує виконувати військовий обов`язок у лавах Збройних Сил України, відсутність тяжких наслідків та обтяжуючих покарання обставин при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зважаючи на правову позицію прокурора, суд вважає, що обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК, тобто більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 5 ст. 407 КК, у виді штрафу.

При цьому суд враховує, що Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, доповнено передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 2 ст. 5 КК Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Водночас інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК, вчинений 26.07.2022, тобто до набрання чинності Законом України № 2839- IX від 13.12.2022.

Зміни, внесені до ч. 1 ст. 69 КК на підставі Закону України № 2839-IX, погіршують становище обвинуваченого, оскільки унеможливлюють застосування цих положень при призначенні покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а отже не мають зворотної дії в часі.

Відповідно при вирішенні питання про призначення покарання за вказаний злочин, підлягають застосуванню положення ст. 69 КК у редакції чинній станом на час вчинення злочину, які не виключали можливість застосування судом положень ч. 1 ст. 69 КК при призначенні покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК, у тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

На переконання суду, саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`явлено, дані щодо процесуальних витрат та речових доказів відсутні.

Беручи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, підстав для обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя