Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8528/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0004906 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буда-Бобриця, Ємільчинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого за ч.1 ст.126, ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст.125 КК України. Вважає вирок суду незаконним, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням вимог матеріального та процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам сторони захисту, а саме: долученим ним фотознімкам, показам потерпілих, свідка ОСОБА_10 та письмовим доказам, а також необгрунтував чому взяв до уваги одні докази та не врахував інші. Надає свою оцінку вказаним доказам. Звертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував його клопотання про визнання доказів недопустимими. Вважає, що відповідно ч.3 ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у разі умисного вбивства чи тяжкого тілесного ушкодження, а не у разі заподіяння легких тілесних ушкоджень, а тому дії ОСОБА_7 не можуть утворювати склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання:

- за ст. 126 ч.1 КК України у виді 50 неоподатковуваних доходів громадян, що дорівнює 850 грн. 00 коп.;

- за ст. 125 ч.2 КК України у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 грн. 00 коп.

Звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у відповідності до ст.ст. 49, 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 12 вересня 2017 року близько о 19 год. 35 хв. ОСОБА_12 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 перебували за місцем свого проживання, розташованого в АДРЕСА_2 . В цей час, місці та за вказаних обставин між подружжям виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з мотивів тривалих неприязних відносин, виник злочинний, умисел спрямований на завдання ударів ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 намотав на свою праву руку покривало, підійшов до ОСОБА_12 , яка лежала на ліжку та наніс декілька ударів останній по лівій частині обличчя, внаслідок чого вона відчула фізичний біль. Після чого, продовжуючи словесний конфлікт, ОСОБА_7 , вирвав у потерпілої мобільний телефон, з якого остання телефонувала сину, поламав його та кинув у обличчя, а в подальшому, виражаючись словами нецензурної лайки, долонею лівої руки наніс удар по правій щоці ОСОБА_12 , спричинивши останній фізичного болю.

Крім того, в цей же день приблизно о 20 год. 30 хв. між ОСОБА_7 , який перебував біля вікна у приміщенні власної квартири та його сином ОСОБА_9 , який перебував надворі біля вікна вказаної квартири АДРЕСА_3 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці ніж, наніс поріз по обличчю та грудній клітці сину.

Таким чином ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синця та різаної поверхневої рани на грудній клітці, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

З об`єктивних причин, апеляційний розгляд відбувається у відсутності потерпілої ОСОБА_12 , оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14 серпня 2018 року (т.2 а.п.156).

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора та потерпілого ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також умисному заподіянні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за.ч.2 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчинені вищевказаних кримінальних проступків не визнав та показав, що неприязні стосунки у нього з сім`єю виникли раніше, приблизно за пів року до даних подій, коли дружина почала розмову про те, щоб він переоформив будинок на сина. В той день він вжив алкогольні напої, а тому дружина відчувши запах алкоголю від нього, штовхнула його. Він також штовхнув її і вона впала, після чого почала викликати сина по телефону. Потім вона натерла обличчя рушником і залишила будинок. Пізніше приїхав син ОСОБА_7 і намагався зайти до нього, але не зміг відкрити двері та підійшов до вікна з двору і пригаючи з фундаменту вдарив його в обличчя, коли він стояв біля вікна в приміщенні квартири. На підвіконні лежала пилочка для нігтів, він взяв її і наставив на сина, через що син, можливо, поранився об неї. Свою дружину він не бив, сину тілесних ушкоджень не завдавав, телефон дружини не ламав, можливо вона його розбила коли падала. Після конфлікту він не бачив на потерпілому слідів крові чи тілесних ушкоджень, на пилочці для нігтів слідів крові також не було. Наступного дня на дружині тілесних ушкоджень він також не бачив. Поліцейські приїжджали на його виклик, але він з ними не спілкувався, двері їм не відчиняв і пояснень їм не надавав. Ніж, який у нього вимагали надати, він втратив ще раніше, де саме, не пригадує.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення.
Проте, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень грунтуються на доказах, які були досліджені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а саме :
- показах потерпілого ОСОБА_9 який підтвердив, що 12 вересня 2017 року на його мобільний телефон подзвонила його мати ОСОБА_12 , він почув її крик і далі пішли гудки. Він намагався передзвонити матері, але вона не відповідала, телефон батька також не відповідав. Потім йому подзвонила його дружина і повідомила, що до неї прибігла його мати, яка повідомила, що її побив його батько і зломав її мобільний телефон. Він приїхав додому приблизно о 20 год. 20 хв. та пішов до помешкання обвинуваченого, стукав у двері, але йому ніхто не відчинив. Його мати в цей час перебувала у нього дома в сльозах, у неї було почервоніння на обличчі ліворуч. Мати пояснила, що коли вона лежала, між нею і її чоловіком виникла сварка і чоловік наніс їй удар по обличчю, забрав її мобільний телефон, розламав його і кинув його їй в обличчя. З її слів батько в той день був в нетверезому стані. Його мати потерпіла повідомила в поліцію. Він з батьками проживає в одному будинку, але мають окремі квартири і входи в будинок. Вони чекали приїзду поліції та він побачив, що в квартирі батька у вікні засвітилось світло і батько почав ходити по кімнаті. Він постукав у вікно та викликав батька на розмову, при цьому він був злий на батька, але не погрожував йому. Обвинувачений відчинив вікно своеї квартири лівою рукою, правої руки він не бачив, оскільки батько перебував за рівнем вище нього, вікно від землі знаходиться близько 1-1,10 метра і відчиняється всередину та між ними почалася сварка. Його мати в цей час була біля калитки. В цей же час батько вдарив його ножом через вікно, він черкнув його ножом по щоці та в ділянку грудей. Ніж був для риби, з широким лезом та пластмасовою ручкою, довжина леза 10-12 см. Удар йшов зверху вниз, він заблокував удар лівою рукою, оскільки удар був націлений йому в шию. Лезо ножа його зачепило, в нього був поріз на щоці і удар по грудях, поріз на його грудях був довжиною 6-7 см, ножа у обвинуваченого він не вибив, він залишився у обвинуваченого. У відповідь чисто механічно він наніс один удар кулаком обвинуваченому в обличчя. Після цього батько зачинив вікно і почав телефонувати в поліцію. Про поріз йому сказала мати, на ньому та на футболці була кров, він одразу не відчув біль, місце порізу не було прикрите футболкою. Прибувши поліцейські стукали до дверей квартири батька, але він їм не відчинив. Після дачі пояснень поліції, він поїхав в травмпункт, це було близько 22 год. 00 хв., рану йому знезаразили, заліпили, зробили щеплення, налікуванні він не був. До експерта він їздив з матір`ю наступного дня. Обвинувачений в той день був в стані алкогольного сп`яніння. Батько з матір`ю постійно сварилися, але він особисто не бачив щоб батько наносив матері тілесні ушкодження. Він не спілкувався з батьком і матір`ю після того, як батько перекрив воду до його будинку.
В засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 підтримав надані ним пояснення;
- досліджених в судовому засіданні 07.02.2022 року судом першої інстанції показах потерпілої ОСОБА_12 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які вона надавала в судовому засіданні 10.01.2018 року, з яких вбачається, що 12.09.2017 року вона перебувала у спальні та дивилась телевізор, близько 19 год. обвинувачений декілька разів заходив до ванної, сварок між ними не виникало, вийшовши останнього разу із ванної, обвинувачений нагнувся над нею, намотав на праву руку покривало та вдарив її по лівій частині обличчя, 3-4 рази. Вона в цей час відчувала сильний фізичний біль, кричала та дістала телефон, щоб кликати на допомогу. Але, обвинувачений його забрав, поламав та кинув в неї. Після цього лівою рукою вдарив її в праву сторону обличчя та пішов. Вона закричала та вибігла на вулицю, де в цей час із іншої частини будинку виглянула невістка, яка її покликала до себе та якій вона розповіла про нанесення чоловіком побої. Після цього вона зателефонувала сину, який через деякий час приїхав та з його телефону вона викликала поліцію. Коли вони із сином чекали на поліцію біля дороги, то син у батька питав через вікно навіщо він побив її і в цей час вікно відчинилось та обвинувачений різонув сина ножом із широкою ручкою по шиї, після чого закрив вікно. В подальшому, коли приїхала поліція, обвинувачений двері не відчиняв. Син поїхав знімати побої, у неї (потерпілої) був тиск через погане самопочуття та вона залишилась вдома, де невістка надала їй першу медичну допомогу. Обвинувачений після події не вибачався, лише пропонував розлучитись;
-показах свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що 12 вересня 2017р. вона була дома з дітьми та почула, що її кличе її свекруха - ОСОБА_12 .. Коли вона вийшла на вулицю то побачила свекруху, яка стояла на подвір`ї, вона була знервована, плакала, у неї на обличчі, в ділянці скули було почервоніння. Вона пояснила, що ОСОБА_7 її побив, зламав її мобільний телефон та попросила її зателефонувати її сину - ОСОБА_9 . Вона зателефонувала своєму чоловіку - ОСОБА_9 та повідомила про те, що сказала їй свекруха. ОСОБА_9 приїхав додому приблизно через хвилин 20. Раніше свекруха їй також розповідала, що її чоловік кричить на неї і підіймає руки. Коли приїхав ОСОБА_13 свекруха пояснила, що у них з ОСОБА_7 був конфлікт і ОСОБА_7 декілька разів вдарив її по обличчю та зламав її мобільний телефон. Тоді ОСОБА_9 пішов на двір, а коли повернувся, вона побачила, що у нього поріз на шиї в районі ключиці, приблизно 7 см, текла кров, на його футболці була кров. Коли вона запитала у свого чоловіка, що трапилося, він відповів, що він запитав у батька чому він побив маму і в цей час його батько через вікно вдарив його чимось, схожим на ніж. Гратів на вікнах немає, під вікном лише клумба, гострих предметів там також немає. Її чоловік викликав поліцію. Вона особисто бачила, коли була на дворі, що її чоловік стукав у двері квартири, де був його батько, але йому ніхто не відчинив, потім вона повернулась в хату і що було далі, вона не бачила і не чула. Поліція прибула коли вже було темно, в неї брали пояснення. Після дачі пояснень її чоловік їздив в лікарню, йому зашивали рани, на лікуванні чоловік не перебував. Після цих подій, її свекруха залишилась ночувати у них. Наступного дня у неї на обличчі було видно почервоніння. Обвинуваченого вона ні того ж дня, ні наступного дня не бачила. В подальшому ОСОБА_7 пропонував ОСОБА_12 розлучитися;
-показах експерта ОСОБА_14 , яка була допитана в судовому засіданні суду першої інстанції та надала пояснення стосовно висновків експерта №1946 і №1947 про те, що експертиза проводилася відносно потерпілого ОСОБА_9 , який надав медичну документацію з травмпункту. В даних документах було зазначено, що у ОСОБА_9 було виявлено обширну марлеву лейкопластирну наклейку в районі ключиці. В довідці з травмпункту було зазначено - різана рана передньої поверхні шиї. Пов`язка на тілі ОСОБА_9 знаходилася не зовсім на тому місці, де було описано лікарем, рана не була ушита. Вона прийшла до висновку, що садно на обличчі, синець та різана поверхнева рана на грудній клітці, що утворилася від дії гострого предмету, не виключено від дотичної дії леза ножа 12.09.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. ОСОБА_9 пояснював, що тілесні ушкодження йому спричинив батько ножом. Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені від одного удару, від падіння вони утворитися не могли. ОСОБА_9 повідомив лише те, що зазначено у висновку експерта. Це міг бути будь-який гострий предмет. Удар був на отмаш з дотичною дією. Від пилочки для нігтів могли бути такі ушкодження, якщо вона була загострена, як ніж, про пилочку потерпілий нічого не повідомляв. Крім того, нею була освідувана потерпіла ОСОБА_15 , котра пояснювала, що їй були нанесені ушкодження в обличчя. Сліди тілесних ушкоджень залежать від багатьох факторів. Намотана тканина могла потягнути за собою невидимі сліди.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка відповідно до вимог ст.94 КПК України, а саме:
- повідомленням на лінію 102 про те, що 12.09.2017 року о 20 год.43 хв від ОСОБА_12 надійшло повідомлення про те, що її б`є чоловік, який перебуває в нетверезому стані (а.п.56 т.1) та повідомленням на лінію 102, яке надійшло від ОСОБА_9 12.09.2017 року о 20 год 56 хв. про те, що його батько наніс йому в область грудної клітки ножове поранення (а.п.57 т.1);
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.09.2017 року, згідно якого ОСОБА_9 повідомляє про вчинення відносно нього правопорушення та просить притягнути ОСОБА_7 до відповідальності за спричинення йому та його матері тілесних ушкоджень (т.1 а.п.59);
- висновком експерта №1947 від 18.09.2017р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлено садно на обличчі, синець та різану поверхневу рану на грудній клітині, яка утворилась від дії гострого предмету, не виключено від дотичної дії леза ножа 12.09.2017, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т.1 а.п.60);
- висновком експерта №1946 від 13.09.2017 року, згідно якого у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень виявлено не було (т.1 .а.п.61);
- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , який показав та детально розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим (т.1 .а.п.63-66);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , яка показала та детально повідомила про обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 (т.1 а.п.67-70);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 , яка показала та детально розповіла про обставини заподіяння обвинуваченим їй побоїв та тілесних ушкоджень її сину потерпілому ОСОБА_9 (т.1 а.п.72-75);
- протоколом обшуку від 25.09.2017 року, з якого вбачається, що в житлі ОСОБА_7 , ніж яким останній спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 не знайдено, при цьому ОСОБА_7 вказав, що загубив його (т.1 а.п. 76-79);
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані сторонами та заперечення проти них та надав їм належну правову оцінку, в повному обсязі виконавши вимоги ч.3 ст.415 КПК України, врахувавши вказівки апеляційного суду, зазначені в ухвалі від 10.12.2018 року (т.1 а.п.233-234).

Твердження захисника ОСОБА_8 про відсутнсть в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого та сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його було засуджено.
Клопотання про дослідження доказів сторона захисту не заявляла.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінку наданним ним фотознімкам, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з вказаних фотознімків (т.2 а.п.129) неможливо встановити, що вони мають відношення до предмету доказування у даному кримніальному провадженні, а також коли, ким і де вони були зроблені.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не вирішив його клопотання щодо недопустимості доказів, зокрема висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , на який є посилання в обвинувальному акті, що заздалегіть розкриває його зміст, а також протоколів слідчих експериментів з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , оскільки їх немає у вироку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, вказане клопотання було розглянуто судом першої інстанції і зазначеним доказам було надано належну правову оцінку.
Так, згідно з положеннями статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ст. 240 КПК з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Після проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.09.2022 року (справа №275/587/19) з метою забезпечення об`єктивності отриманих результатів слідчий експеримент необхідно проводити в умовах, що максимально наближені до тих, які перевіряються.
Однак, із урахуванням конкретної ситуації проведення слідчих експериментів, які проводилися з метою встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень, проведення їх не на місці події не може безумовно свідчити про недопустимість відповідних доказів.
Таким чином, враховуючи, що слідчі експерименти було проведено за участю потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , двох понятих та спеціаліста, з метою перевірки і уточнення відомостей стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та побоїв ОСОБА_12 12.09.2017 року обвинуваченим ОСОБА_7 , за результатами яких складено відповідні протоколи від 07.10.2017 року (а.п.63-70 т.1), які були підписані всіма учасниками, в тому числі потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , без будь-яких зауважень, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання цих доказів належними та допустимими.
Посилання апелянта на недопустимість висновку експерта у зв`язку із наявністю посилання на нього в обвинувальному акті є неспроможним, оскільки вказаний доказ було отримано у порядку, передбаченому КПК України, останній відкритий стороні захисту, а також безпосередньо досліджений судом першої інстанції під час судового розгляду за участі сторін, що відображено у вироку.
Доводи апелянта про те, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 , в якому розкрита суть висновку експерта №1947 відносно потерпілого ОСОБА_9 та реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому відсутні відомості про складання обвинувального акту, не відповідають вимогам ст.ст.109, 291 КПК України, а тому є недопустимими доказами, апеляційний суд вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.2 ст.84 КПК України обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не є доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, питання про відповідність обвинувального акту, у даному кримінальному провадженні вимогам ст.291 КПК України було вирішено судом першої інстанції в підготовчому судовому засіданні 21.05.2019 року, і жодних клопотань про повернення обвинувального акту прокурору, як це передбачено чинним кримінальним процесуальним законом, стороною захисту не заявлялося.

Доводи апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_12 не зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до витягу з кримінального провадження №0004906, відомості про яке внесені до ЄРДР, (т.1 а.п.55), а також рапорту про звернення на лінію 102 (т.1 а.с.56), вбачається, що ОСОБА_12 зверталася з відповідною заявою до правоохоронних органів про вчинення щодо неї кримінального правопорушення ОСОБА_7 , тому була визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду та не суперечить вимогам ст.477 КПК України.

Так, згідно ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених зокрема : статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження), частиною першою статті 126 (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин).
Відповідно до правового висновку, викладеному в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19) ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого із заявою, яка зумовлює визначені у ч. 1 ст. 477 КПК України правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.
Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, оскільки захищався від потерпілого та захищав своє житло, апеляційний суд вважає необгрунтованами, оскільки вони суперечать встановленим судом обставинам кримінального правопорушення та спрямовані на уникнення ОСОБА_16 кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Усталена позиція, узагальнена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону", полягає у тому, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. У тій же постанові зазначено, що перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.
За таких обставин, враховуючи, що стороною захисту не надано жодних доказів щодо посягання потерпілого ОСОБА_9 на спричинення шкоди обвинуваченому чи його майну, про що свідчить також і поведінка обвинуваченого, який після виклику працівників поліції двері свого житлового приміщення правоохоронцям не відчинив та не спілкувався з ними, а зачинився в будинку та з заявою до правоохороних органів щодо спричинення йому шкоди не звертався, колегія суддів дійшла висновку про відсутність стану необхідної оборони в обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин, які склалися під час події, оскільки підстав для захисту у обвинуваченого не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції ч.2 ст.125 КК України та ч.1 ст.126 КК України.

Також, судом вірно застосовано положення п.1,2 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України та звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: