УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

м. Київ

справа № 761/6679/22

провадження № 51-1883ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року про повернення його апеляційної скарги.

Суть питання

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження на строк 1 рік 6 місяців.

Не погоджуючись із указаним рішенням місцевого суду, засуджений, поза межами строку на апеляційне оскарження, 23 січня 2023 року подав до апеляційного суду скаргу та клопотання про поновлення йому такого строку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2023 року відмовив у задоволені клопотання засудженого про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду від 05 квітня 2022 року.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати вищезазначені рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд.

На обґрунтування вимог засуджений зазначає, що він не отримував копію вироку місцевого суду 19 жовтня 2022 року, як про те зазначив суд апеляційної інстанції у своєму рішенні. Таким чином, засуджений вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволені його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, який вважає незаконним. Крім того, засуджений у своїй касаційній скарзі наводить доводи щодо незаконності вироку місцевого суду.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) в касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або про відмову в застосуванні заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду у апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Таким чином Верховний Суд не може перевірити посилання скарги засудженого щодо незаконності вироку місцевого суду, який, на його думку, постановлено з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вирок місцевого суду щодо нього не переглядався в апеляційному порядку.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Відповідно до вимог п. 1ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. За змістом ч. 3 зазначеної статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як слідує з копії рішення апеляційного суду, засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з постановленим стосовно нього рішенням місцевого суду, поза межами строку на апеляційне оскарження (більше 2 місяців), подав апеляційну скаргу до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на таке оскарження.

В обґрунтування свого клопотання засуджений у судовому засіданні вказував на те, що 19 жовтня 2022 року на пошті він отримав документи із суду, але їх не читав, та зі змістом вироку ознайомився лише у січні 2023 року, коли йому зателефонували із органу пробації та повідомили про призначене судом покарання та необхідність його відбування. У зв`язку із цим, просив поновити пропущений строк на оскарження ухвали місцевого суду.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2023 року відмовив у його задоволенні.

Приймаючи вказане рішення, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 копію вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року отримав особисто 19 жовтня 2022 року, отже останнім днем його оскарження було 18 листопада 2022 року, оскільки обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, розглянуто судом першої інстанції у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381, 382 КПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б перешкоджали йому раніше подати апеляційну скаргу.

Верховний Суд виходить з того, що в цій справі зазначене засудженим обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є явно недостатнім для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати ці причини поважними та такими, що об`єктивно зумовили затримку з поданням засудженим апеляційної скарги на рішення місцевого суду, особливо з огляду на те, що копію оскаржуваного вироку він особисто отримав 19 жовтня 2022 року.

Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України та доводів клопотання засудженого про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що його апеляційна скарга підлягає поверненню, оскільки засудженим не наведено причин, які свідчать про поважність пропуску ним зазначеного строку.

У зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3