Провадження № 11-сс/4808/9/23
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в кримінальному провадженні №0000020 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25.08.2022 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді накладено арешт нерухоме майно з позбавленням права на відчуження та розпорядження, що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_6 а саме на: земельну ділянку 1/1 частки власності з кадастровим номером :02:001:1144, загальною площею 0,1373 га; земельну ділянку 1/1 частки власності з кадастровим номером :02:001:0863 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з до скасування у встановленому КПК України порядку.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на вказане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні, для запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, для забезпечення можливої конфіскації і відшкодування збитків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді такою, що прийнята з порушенням норм законодавства, оскільки слідчим суддею допущено істотні порушення кримінального процесуального закону. А саме безпідставно обмежено право власності ОСОБА_7 і ОСОБА_6 ; проігноровано незаконність проникнення на земельну ділянку. Також слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, оскільки ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не причетні до предмету розслідування кримінального провадження. Даних про те, що арештоване майно має ознаки речових доказів в матеріалах провадження немає.

Апелянт вважає, що з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, оскільки як вбачасться із ухвали слідчого судді з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, що грубо суперечить вимогам ст. 64-2 ч. 2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор і станом на момент звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про підозру повідомлено не було, за таких обставин, вони як власники майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні мали процесуальний статус третьої особи.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що арешт на нерухоме майно був накладений за зверненням неналежного cуб`єкта, проте вказана обставина залишилася поза увагою слідчого судді при розгляді клопотання.

Вказує, що згідно міжнародного та національного законодавства, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб?єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обгрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону, однак у органу досудового розслідування відсутні будь-які дані про те, що вилучені документи та предмети отримано в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, оскільки вони набуті у передбаченому законом порядку та не мають жодного відношення до будь-якого кримінального правопорушення.

Таким чином, у даному випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів є безпідставним, що в свою чергу, повністю нівелює необхідність застосування арешту, накладеного оскаржуваною ухвалою.

Разом з тим, на думку апеллянта відсутнє належне обгрунтування необхідності арешту майна при винесенні оскаржуваної ухвали, оскільки у клопотанні слідчого не міститься достатніх доказів необхідності арешту майна та його фактичної причетності до кримінального правопорушення, що розслідується в рамках кримінального провадження. При цьому, вказує, що до гуманітарної допомоги зараховується ще й допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг. Проте, цей факт повністю оминається слідчим, як і те, що транспортні засоби були придбані за власні кошти і на праві власності належать ОСОБА_7 ОСОБА_6 . Таким чином, досудовим розслідуванням хибно зазначається, що метою продажу транспортних засобів було отримання прибутку, оскільки по суті змінювалося посередництво без зміни мети та призначення транспортних засобів (замість «Волонтерського центру Схід» авто мало отримати ГО «Спілка волонтерів Прикарпаття з подальшою передачею до Збройних сил України для чого й було запропоновано останнім підписати гарантійний лист).

Тому на думку апелянта, існували достатні підстави для відмови слідчим суддею у задоволенні відповідного клопотання про арешт. Слідчий суддя не мав жодних доказів у наявності, які б давали достатні підстави стверджувати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення; предметом, засобом або знаряддям вчинення такого кримінального правопорушення було майно, на яке просили накласти арешт; існують обгрунтовані ризики того, що у разі незастосування арешту такого майна власник майна або інші особи вчинятимуть дії, спрямовані на приховування, пошкодження, знищення майна, маскування його походження тощо.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_5 подав доповнення до апеляційної скарги, в якій вважає, що повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.201-2 ч.3 КК України та ст.201-2 ст.15ч.2, ч.3 КК України, оскільки достатніх доказів для підозри у матеріалах кримінального провадження немає. Сама кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст.201-2 КК України є хибна, а обставини у підозрі викладені не коректно і мають суто декларативний характер. Інкримінуючи ОСОБА_6 вчинення тяжких злочинів, сторона обвинувачення не встановила ряд ключових обставин, а саме: за які кошти було придбано транспортні засоби, хто є їх власником, чи були отримані транспортні засоби від донорів безкоштовно, чи є транспортні засоби ОСОБА_6 гуманітарною допомогою у розумінні профільного закону «Про гуманітарну допомогу», чи є докази у достатній мірі, які би свідчили, що у результаті продажу ОСОБА_6 отримав прибуток та чи досягнуто поріг значного розміру.

Стверджує, що відповідно до титульної сторінки судової справи №344/10361/22 клопотання слідчого про накладення арешту на майно надійшло до івано-Франкінського міського суду 25.08.2022 о 11 год. 40 хв. про що свідчить штамп суду про ресстрацію, автопризначення справи було визначено за слідчим суддею ОСОБА_1 25.08.2022 об 11 годині 43 хвилин. Поряд із цим. відповідно до довідки. складеної секретарем судових засідань Івано-Франківського міського суду (а.с. 35) судове засідания відбулося 25.08.2022 о 10 годині 15 хвилин, тобто судове засідання проведено раніше, ніж матеріали клопотання органу досудового розслідування надійшли до самого суду. Поряд із цим, у матеріалах судової справи № 344/10361/22 журнал судового засідання відсутній. Наведене свідчить про той факт. що фактично судове засідання слідчим суддею 25.08.2022 року не проводилося.

Зазначає, що до матеріалів клопотання було долучено додаткові документи у поза процесуальний спосіб, оскільки відповідно до опису матеріалів судової справи слідчим до клопотання додавались матеріали на 14 арк. і серед них відсутня вказана інформація щодо ОСОБА_6 станом на 25.08.2022. У матеріалах судової справи міститься інформація щодо ОСОБА_6 станом 25.08.2022 (a.c. 16-18). виготовлена 15:32. 25.08.2022 працівником поліції ОСОБА_8 яка у процесуальний спосіб додатково не долучалась слідчим ОСОБА_9 до поданого ним клопотання та час і дата виготовлення цією інформації свідчить. що вона виготовлена вже після проведення судового розгляду слідчим суддею, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання (а.с. 21).

Реєстрація кримінального провадження була незаконною, оскільки у наведеній фабулі повідомлення про злочин відсутні об?єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак складу злочину та підтверджують реальність вчинення конкретної події кримінального правопорушення, у тому числі причетності до цієї події ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Зазначає, що у матеріалах клопотання відсутні процесуальні документи щодо правомочності прокурора під час погодження клопотання про накладення арешту на майно, що свідчить про недотримання слідчим суддею правової процедури розгляду наведеного клопотання. Також стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи щодо правомочності слідчого під час підписання та подання клопотання про накладення арешту на майно, що також свідчить про недотримання слідчим суддею правової процедури розгляду наведеного клопотання

Було порушено порядок здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , що свідчить про ненабуття статусу підозрюваного ним, оскільки повістка про підозру не вручена належним чином, бо ОСОБА_6 ніколи не проживав і не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , куда дана повістка направлялася.

Вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не був пропущений, оскільки розгляд справи відбувся без виклику ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їхнього захисника, копію оскарженої ухвали було отримано 19.12.2022 року і відповідно до ст.382 КПК України з цієї дати слід обчислювати строк на оскарження.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити та у разі задоволення апеляційної скарги, встановити строк п`ять днів з моменту її вручення слідчому або прокурору та зобов`язати повідомити суд про її виконання.

Апеляційний розгляд провадження проведено без участі сторін за їх клопотаннями.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущено апеляційний строк, оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника автомобіля, тому строк апеляційного оскарження для їх представника згідно ст.395 ч.3 п.2 КПК України обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення, що свідчить про те, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

З`ясувавши обставини цього кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, проаналізувавши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Оскаржена ухвала слідчого судді відповідає таким вимогам закону, підстав для її скасування не встановлено.

Висновок слідчого судді про наявність законних підстав для накладення арешту на вказане майно у цьому провадженні є законним й обгрунтованим.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, які регулюють правовий порядок і підстави накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено слідчим поліції постанову, і яке в перспективі може підлягати конфіскації.

Наведені апелянтом всі апеляційні доводи не спростовують вказаного висновку слідчого судді і не дають правових підстав для скасування оскарженої ухвали.

Зміст матеріалів провадження дають підстави вважати, що вказане майно відповідає вимогам ст.98 КПК України і для належного забезпечення досудового розслідування на них обґрунтовано накладено арешт, як речові докази, що є необхідним й виправданим для забезпечення належного проведення досудового розслідування на цій стадії.

Твердження апелянта про необґрунтованість підозри його підзахисного слід визнати невмотивованими, оскільки на цій стадії процесу достатньо даних про те, що підозрюваний міг вчинити правопорушення, в якому його підозрюють. Повідомлення про підозру у передбаченому законом порядку ніким не оскаржена.

Посилання захисника на те, що вказане майно не має відношення до кримінальних правопорушень, є необґрунтованими, оскільки ці обставини мають досліджуватись й оцінюватись під час проведення досудового розслідування.

Позиція апелянта про те, що відповідно до ст.64-2 ч.2 КПК України до слідчого судді з клопотанням про арешт майна звернувся неналежний суб`єкт, а саме слідчий, а не прокурор, то дані твердження не можуть братися до уваги. Положення ст.64-2 ч.2 КПК України регулюють відносини на стадії судового розгляду. Згідно ст.171 ч.1 КПК України слідчий за погодженням з прокурором наділений повноваженнями звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що прокурор та слідчий поліції не мають підтверджень своїх повноважень у цьому провадженні, не ґрунтуються на наявних матеріалах справи. Повноваження цих осіб на цій стадії досудового розслідування є підтвердженими.

Твердження апелянта про те, що немає доказів того, що його підзахисним вчинено злочин, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки для перевірки таких даних ведеться досудове розслідування і з цією метою накладено арешт на його майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта на інші порушення у цьому провадженні, зокрема, на порушення права власності, на незаконність огляду, на порушення строків розгляду клопотання слідчим суддею, на неналежну реєстрацію кримінального правопорушення в ЄРДР, колегія суддів відхиляє, оскільки вони на цій стадії процесу не є істотними і не дають правових підстав для скасування ухвали слідчого судді. Ці обставини мають бути досліджені й оцінені при судовому розгляді справи по суті обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, якщо в арешті майна відпаде потреба, то за відповідним клопотанням зацікавленої особи його може бути скасовано.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25.08.2022 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4