Провадження № 1-кс/947/4694/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000177 від 08.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000177 від 08.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 від 26.02.2021 року за № 358 о/с ОСОБА_6 призначений на посаду заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Березівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Як зазначає орган досудового розслідування у клопотанні, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та підозрюється в умисному вчинені корисливого корупційного злочину, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

В свою чергу, заступник начальника відділу поліції з превентивної діяльності Березівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, вимагав у ОСОБА_7 , задля кваліфікації дій ОСОБА_8 у кримінальному проваджені №0000121 від 18.07.2022 за ч. 1 ст. 310 КК України та подальшої обіцянки впливу на суддів Березівського районного суду Одеської області у визначені ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, замість арешту, або обмеженням волі неправомірну вигоду у розмірі 2000 тис. доларів США.

12.04.2023 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи заздалегідь в обумовленому місці біля будівлі Березівського РВП ГУНП в Одеській області за адресою: вул. Мічуріна, 3, м. Березівка зустрівся із заступником начальника відділу поліції з превентивної діяльності Березівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , який приїхав на автомобілі «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 та на його вимогу сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля.

Після чого, в ході руху на вказаному автомобілі, ОСОБА_7 на вимогу заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Березівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 , передав заздалегідь обумовлену суму грошових кошів у розмірі 2000 доларів США за здійснений вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто старшим дізнавачем сектору дізнання Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 у кримінальному проваджені №0000121 від 18.07.2022 року за ч. 1 ст. 310 КК України та обіцянки подальшого впливу на суддів Березівського районного суду Одеської області у визначені ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу, замість арешту, або обмеженням волі.

Одразу після отримання зазначених грошових коштів у сумі 2000 доларів США, ОСОБА_6 був затриманий працівниками правоохоронного органу в порядку ст. 208 КПК України та слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

12.04.2023 на підставі ч. 3ст. 233 КПК України проведено обшук транспортного засобу автомобіля марки Skoda, модель Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , та який належить ОСОБА_10 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон Redmi ІМЕІ1 НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в захисному чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_6 .

Крім того, на підставі постанови прокурора від 12.04.2023 року, було проведено освідування ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- змиви стерильною серветкою просоченою спиртовою смішу з руля;

- змиви стерильною серветкою просоченою спиртовою смішу з коробки передач;

- змиви стерильною серветкою просоченою спиртовою смішу з бардачка (речового ящику);

-змиви стерильною серветкою просоченою спиртовою смішу з ручки паркових гальм.

12.04.2023 року постановою слідчого вищевказані змиви, отримані в результаті освідування останнього, та вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнані речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

Оскільки предмети, речі, вилучені під час проведеного освідування та обшуку у автомобілі марки Skoda Octavia, можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або відповідну інформацію, що має доказове значення в рамках даного кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від прокурора надійшла заява про розгляд поданого клопотання про арешт майна за його відсутності, в якій він зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання телефонограмою.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

За огляду на норми кримінального процесуального законодавства, а також враховуючи наявність від прокурора заяви про розгляд даного клопотання за його відсутності, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду даного клопотання за відсутності представника власника вилученого майна, а також слідчого та прокурора.

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено наявність в рамках означенного кримінального провадження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання в ході проведення обшуку автомобіля, під керуванням ОСОБА_6 , та освідування останнього було вилучено майно, яке може містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 12.04.2023 року, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

При цьому, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки з наведених міркувань вбачається, що арешт майна є необхідним в цілях забезпечення збереження майна (у тому числі вилученого мобільного телефону), яке може бути використано в якості речового доказу, на думку слідчого судді, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження об`єктивно може призвести до їх знищення або ж переховування, так як очевидно, що оскільки такі речі можуть містити відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій конкретних осіб, останні не зацікавлені у її отриманні органом досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.

Відтак, з метою й забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), крім того наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначене у клопотанні майно.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000177 від 08.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на речі, вилучені в ході проведеного обшуку транспортного засобу автомобіля марки Skoda, модель Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , та який належить ОСОБА_10 , саме:

-змиви з руля;

- змиви з коробки передач;

- змиви з бардачка (речового ящику);

- змиви з ручки паркових гальм;

-мобільний телефон Redmi ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМEID (І) НОМЕР_4 в захисному чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_6 .

Виконання ухвали покласти на слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1