Справа № 362/6772/15-к
Провадження № 1-кп/362/13/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2023 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника адвоката ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Обухівського району Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 141 101 400 008 05 від 14.07.2014 року відносно ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, 37, подав до Підприємства споживчої кооперації «Васильківський ринок» Київської регіонспоживспілки завідомо підроблений офіційний документ, а саме: рішення Брянківського міського суду Луганської області у справі № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_12 не визнав свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та пояснив суду, що починаючи з 2006-2007 року він будував Васильківський ринок, зніс все старе і побудував нове. Фірма моя називалася «Міхер». Від ринку був представник ОСОБА_16 , з яким він разом малював схеми розташування торгових кіосків. Згідно цієї схеми він виконував роботи по будівництву та влаштуванню даних кіосків. В тому числі зробив туалет платний і магазин. Йому помічники були не потрібні, в нього був товариш, нині покійний ОСОБА_17 , який на той час залишився без роботи. Він враховуючи те, що сім`я і діти, запропонував йому робить бригадиром і отримувати заробітну плату. Він був як найманий працівник. Ним було побудовано для себе за згодою адміністратора 2 місця торгових: 11 і 798. Директором тоді був ОСОБА_18 . Місце номер 11 при житті ОСОБА_19 він віддав його дочці для того, щоб вона виконувала якусь там свою діяльність. Він їй облаштував магазин, дав їй гроші на закупку товару. Навіть дав машину свою, щоб вони поїхали в Одесу на закупку. До сьогоднішнього дня цих грошей не повернули. Він зробив місце 798 для свого сина і відразу там був магазин для буд. матеріалів. Там працював його син. Потім його син вирішив працювати по професії і він віддав цей магазин (частину оренди від цього магазину получив його товариш ОСОБА_20 ). Він виконував роботи по всьому ринку і там стояли старі навіси, він ці навіси зніс за свої кошти по договору зі старим директором. Вони домовилися, що ті кошти, які він повинен буде заплатити по зносу цих навісів, будуть іти в рахунок оренди за два приміщення, які він побудував. Це був добровільний на словах договір і всіх все влаштовувало. Враховуючи характер ОСОБА_18 , вони іноді сварилися і для того, щоб себе перестрахувати, бо договору немає, він почав звертатися до людей, які йому допомогли закріпити це місце. Йому запропонували розіграти штучний спір. Він звернувся до ОСОБА_21 , моїм представником був ОСОБА_22 з яким він підписував папери. Він не юрист, той ому сказав він підписав. Через якийсь час він заплатив велику суму грошей за цей штучний спір і йому сказали, що це буде рішення суду, воно буде законним і що до нього більше ніяких питань немає і його ціль, а саме: судове рішення, було для того, щоб закріпити це місце. Через 1 3 роки, він згадав за це рішення десь в 2012 році і поїхав забрав це рішення. Воно було йому не потрібне. Враховуючи те, що відносини з директором залишилися такі, як були. Далі директором став ОСОБА_23 , він також його знав раніше, коли будував ОСОБА_24 ринок, а він був там директором. Коли поховали його товариша, він під`їхав до його сім`ї і сказав, що навіть якщо ОСОБА_19 помер, він частину коштів, які він отримав від оренди магазину, він буде вам платити. Для нього це було горе, а для його сім`ї «швидше збирати б спадщину». Далі якісь товариші підійшли до директора ринка і заключили з директором договір на місце, яке належало йому і всі про це знали. Коли він прийшов до колишнього директора ОСОБА_18 , він був так наляканий, що навіть побоявся з ним говорити. Він приїхав до директора ринка і сказав, що цей магазин на який він заключив договір, належить йому і там матеріал, які він купував і потім він поклав всі накладні на стіл. Він сказав, що питань немає ніяких, ми заключаємо договір, і він йому відповів, що у нього навіть десь є рішення суду. Через днів 5 - 7 він знайшов те рішення і поїхав у ОСОБА_25 і віддав ОСОБА_26 , він зняв копію. Далі органи почали на нього тиснути і відкрили кримінальну справу, вони сказали, що їдуть до нього з обшуком, він відповів: «що ви у мене будете шукати», вони сказали «рішення», а він сказав , що нащо його шукати, він може сам привезти. Потім він дізнався, що рішення не справжнє. Місяця 2 - 3 його визивали кожен день і задавали по одному питанню. Коли він потрапив до лікарні з гіпертонічним кризом, то навіть телефонували до головного лікаря і вимагали, щоб його виписали. Потім він знайшов собі адвоката ОСОБА_27 , на нього також здійснювали тиск, що він відмовився з ним співпрацювати. Коли вже проводилось слідство по цій справі, не зрозуміло навіщо викликали ОСОБА_19 і ОСОБА_28 , а ОСОБА_29 і ОСОБА_22 слідчий до себе не викликав. Стосовно номерів, то у них була схема і вони писали ці номера на торгові місця, він його будував він його і номерував, для зручності. Вперше ухвалу Брянського суду Луганської області він побачив 2010 - 2013 році десь, просто поїхав і забрав, надав ОСОБА_22 або ОСОБА_29 . Від суду Брянківського районного суду йому ніяких повідомлень не надходило. Поштою ухвала суду не находила. В ЄРДР цю ухвалу не перевіряв.

Потерпіла ОСОБА_14 , допитана в судовому засіданні показала суду, що все почалося 13 липня 2014 року, коли вона приїхала до торгівельного приміщення, яким користувалася і користується і виявила змінені замки, її ключ не підійшов і вона звернулася до директора ринку ОСОБА_30 ; він їй сказав, що про заміну замків йому нічого не відомо, але показав рішення суду і що приходив ОСОБА_12 і дав це рішення; вона сфотографувала це рішення, перечитала його і зрозуміла, що це рішення не відповідає дійсності. Вона написала заяву в поліцію про заміну замків та звернулася в ДСО, що поставити там сигналізацію. Потім звернувся ОСОБА_31 з поліцією і показав рішення і договір з ринком, далі поліція змусила її зупинити діяльність. Вона звернулася до адміністрації, їй повідомили, що два договори. 13 липня 2014 року це сталося. Дикий до неї не звертався, рішення вона побачила у директора ринку. В договорі її здивувала територіальна підсудність, також рішення 2010 року і там зазначено «місце 798», а нумерація місць була під час підписання нею договору з торгівельним ринком в 2013 році. До цього воно було без номеру. Вона укладала договір у 2013 році, а до цього був батько. Матеріальна шкода була завдана це оплата торгівельного місця, так як було дві оплати на одне торгівельне місце. Був випадок, коли ОСОБА_32 прийшов і почав кричати, що це його місце, почав закривати двері. Фірма ПП «Міхсер» виготовляла даний МАФ. ОСОБА_12 підтримував дружні стосунки з покійним батьком. Батько укладав договір на 27 квадратних метрів, площа 798 має 27 квадратних метрів. Вона не оскаржувала рішення, директор сам прийняв рішення розірвати договір з ОСОБА_12 ..

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що він має із обвинуваченим дружні відносини. Повідомив суду, що дана справа є замовною. Чоловік ОСОБА_33 замовив, він вчиняв тиск на нього і на ОСОБА_34 . Вони хочуть заволодіти власністю ОСОБА_35 . Слідчий відмовився його допитувати. В 2010 році ОСОБА_36 за рекомендацією їх спільних знайомих звернувся про захист порушеного права, стосувалося це його будівельної діяльності на Васильківському ринку. На той момент він обіймав посаду керівника адвокатської контори, під його керівництвом були особи і він виділив співробітника, який далі вів справу ОСОБА_35 . Те що йому відомо, що його співробітник подав в Луганській області позов; було рішення; потім в 2014 році йому зателефонував ОСОБА_36 і сказав, що його викликають в міліцію і просять рішення. Через днів 10 сказали, що рішення підроблене. ОСОБА_36 звернувся до нього весною 2010 року. Чи укладався договір він не пам`ятає, співробітник ОСОБА_37 займався справою ОСОБА_38 . В судовому засіданні Брянківського суду він не приймав. Після того як ОСОБА_32 повідомив ОСОБА_22 , що рішення підроблене він з ОСОБА_22 не спілкувався. ОСОБА_22 у нього працював 2 роки. Де він зараз знаходиться не відомо. З ОСОБА_39 їх познайомив хтось із спільних знайомих, не пам`ятає хто. Він не пам`ятає чи укладав договір з ОСОБА_39 . Рішення Брянківського суду він отримував. Зміст він не виконав.

Свідок ОСОБА_40 допитаний в судовому засіданні як свідок пояснив суду, що із ОСОБА_41 він не має ніяких відносин, а ОСОБА_42 йому ніким не доводиться. Також, пояснив суду, що в 2010 року не працював, нічого сказати не може. В 2013 році місце це було вільне, потім до нього звернувся ОСОБА_32 з документами, що він це місце будував, що це місце належить йому. Був заключний з ним договір, була проведена оплата. Було укладено договір про надання місця оренди. Потім до нього звернулася ОСОБА_20 , що це місце належить їй, що її батько будував це місце. Був план міської ради. Був договір від ОСОБА_20 . Потім стало відомо, що рішення суду було підроблене і договір з ОСОБА_39 було розірвано. Спочатку був договір із ОСОБА_39 , а потім із ОСОБА_20 . Хто саме будував це місце йому не відомо. Коли з ОСОБА_39 цей договір був укладений він точно не пам`ятає, можливо 2013 рік і точно не початок року, мабуть весною. Дикий користувався цим місцем декілька місяців, десь 5 6. Приблизно відразу після договору з ОСОБА_39 , прийшла ОСОБА_20 . Він чув історію, що ОСОБА_32 і ОСОБА_20 разом будували торгові місця на ринку. Рішення суду з яким звернувся ОСОБА_32 , здається було ОСОБА_43 . Після того як звернулася ОСОБА_20 , розірвав договір з ОСОБА_39 і уклав з ОСОБА_20 . Окрім 798 місця у ОСОБА_38 ще було одне місце. Він приступив до своїх обов`язків директора ринку 25 січня 2013 року. 01 червня 2013 року ОСОБА_20 можливо зверталася до нього. ОСОБА_20 оплачувала оренду, претензій по виконанню договірних відносин не було. У 2014 році він не пам`ятає чи звертався ОСОБА_32 до нього. ОСОБА_32 до нього звертався з письмовою заявою один раз. Рішення було пред`явлено копію. При нормальній роботі ринку не можливо, щоб діяло 2 договори. Він пам`ятає, що з ОСОБА_39 було першим укладено договір. Із рішенням він ознайомлювався, йшлося про власність ОСОБА_38 на торгове місце 798. Офіційно нумерацію провели в 2013 році, після того як став директором ринку в січні лютому. ОСОБА_44 проводилася і до нього, номери були зазначені чорним маркером, там де було маркером на тому ж місці була наклейка з тим самим номером. ОСОБА_29 не відомий, чув прізвище, чи орендував не відомо. Укладав договір з ОСОБА_39 в 2013 році, а не в 2014 році. Торгівельне місце це є частинка асфальту, асфальтова пляма. Без дозволу адміністрації заключити договір про надання торгівельного місця; наявність майна на певному місці без договору не зобов`язує ринок укласти договір, при ньому таких випадків не було. Ринок не є власником мафів. Нумерація маркерів відповідає наклейкам, якими було замінено. Не відомо про використання нумерації у період 2008 - 2013 років. Стосовно рішення, ОСОБА_32 йому просто показав, чи була там печатка він не пам`ятає. Чи ОСОБА_32 був власником він не бачив, була калькуляція. Місце 798 було побудоване до 2013 року. Він не знає чи був дозвіл. ОСОБА_32 звертався до нього не один раз, калькуляція і рішення суду він приніс в різний час. У нього не було документа на право власності на це місце, він впевнений в тому, що ОСОБА_32 надає рішення суду, рішення суду йому не потрібно, він зробив копію на всяк випадок. По документах, які надали для огляду том 1 а.с. 64, 66, договір укладали спочатку зі ОСОБА_20 , а потім із ОСОБА_39 ; йому потрібно перевірити реєстр договорів. Він і стверджував, що перший раз ОСОБА_32 прийшов, він відмовив, а другий раз підписали. Про те як з`явилася там власність ОСОБА_38 він не знає, це було до нього. Об`єкт будувався до 2013 року. Перший договір був зі ОСОБА_20 , а потім із ОСОБА_39 , але все потрібно перевірити. Саме ця фірма ОСОБА_32 і ОСОБА_20 , хто чим займався йому не відомо, всі будівлі були датовані 2006 - 2007 роками. ОСОБА_20 стверджувала, що її батько будував, а ОСОБА_32 що керівником фірми був саме він. Був укладений договір із ОСОБА_20 , потім показав документи ОСОБА_32 про матеріали і потім додав рішення суду. Можливості, щоб вислухати їх вдвох стосовно цієї проблеми у нього не було. Він визнає, що це була його помилка стосовно договору з ОСОБА_39 . Зараз один договір, з ОСОБА_39 був розірваний. Рішення суду він бачив тільки у ОСОБА_38 у 2014 році. Стосовно печатки він не пам`ятає, пам`ятає кутовий штамп синім чорнилом; із рішенням ознайомлювався. Були підстави для укладення договору з ОСОБА_39 і без рішення суду. До ОСОБА_20 ніхто не орендував місце, воно вільне, але там стояла споруда. Якщо місце було вільне від договору, то він міг би надати іншій особі. Це була його помилка, що не розірвано договір з одним і укладено з іншим. Про договір між ОСОБА_45 ринком і ОСОБА_17 не відомо. ОСОБА_17 він ніколи не бачив і не знає. З 25 січня 2013 року по той період як ОСОБА_20 принесла документи, оренду ніхто не оплачував. У ОСОБА_17 був договір, не знає на яке місце. Він чітко пам`ятає, що була заборгованість. Те, що на одному місці два орендаря і дві орендні плати він знав, але не відразу. Перший договір було укладено зі ОСОБА_20 . Всі документи у нього є, якби суд зробив запит, він би їх приніс. Із ОСОБА_20 договір не розривав, перед тим як укласти з ОСОБА_39 . Потім було розірвано договір з ОСОБА_39 , в зв`язку з його заявою про розірвання договору. Дикий подав заяву про укладення договору і рішення суду. Чи це була копія чи оригінал він не пам`ятає. В рішенні було зазначено, що це торгове місце його. Крім заяви і рішення у ОСОБА_38 , були калькуляції.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_46 пояснив суду, що у 2007 році він зустрівся з ОСОБА_12 в кабінеті директора Васильківського ринку Мельника. Зі ОСОБА_20 , батьком потерпілої, його познайомив ОСОБА_12 .. Будівництвом торгівельних місць займався батько потерпілої під керівництвом ОСОБА_12 .. Саме те місце належало іншій особі і він тоді домовився про викуп цього місця, щоб побудувати на ньому торгівельний ларьок. ОСОБА_12 був керівником фірми і займався організаційними питаннями. Фірма ОСОБА_12 відбудувала місце 798 для Скрипача. У 2013 році був підписаний договір зі ОСОБА_47 . При підписанні договору він присутнім не був, але знав про ці події. ОСОБА_42 підписувала договір з адміністрацією Васильківського ринку. Спочатку місце 798 належало одній людині, прізвище не пам`ятає. Місце було старе і потім ОСОБА_20 повідомив, що хоче забрати це місце собі, щоб побудувати торгівельне місце. Про рішення суду 2014 року Луганської області нічого не відомо. Про рішення суду 2010 року Луганської області також нічого не відомо. Згодом змінилося керівництво на ОСОБА_19 і була внутрішня перевірка. Деякі місця були не пронумеровані. До 2013 року місце 798 було не пронумеровано. ОСОБА_12 укладав договір, з ким невідомо. Право власності на торгівельні місця ніхто не має. Також були тільки торгівельні місця, МАФів не було. Будував місця ОСОБА_12 у 2007 році, нумерація цих місць була частково. По ремонту все закуповував ОСОБА_12 , він облік не вів. Схеми не вносили, а просто креслили на розташуванні, все робилося не послідовно, а в хаотичному порядку. Всі павільйони ринка будувала фірма ОСОБА_12 .. Робочої нумерації не було. ОСОБА_48 . ОСОБА_20 домовився з підприємцями, яким належало місце 798 і побудувати там. Про нумерацію 798 почули в 2013 році, коли змінилося керівництво. ОСОБА_49 будувалися за гроші підприємців, договори оренди були тільки у контейнерів. Контроль за ринком здійснював ОСОБА_46 , обілечували і збирали кошти і зараз займається тим самим. В 2010-2013 році на місці 10 11 стояли контейнери, торгівлю здійснювала ОСОБА_50 . Ревізію робило керівництво з ОСОБА_51 . Не на всі об`єкти були заключені договори, коли прийшов новий директор ОСОБА_19 і задача була виявити термін з якого вони розташовані і щоб власники заплатили і уклали договір. Потім прийшла ОСОБА_50 . Право власності на торгівельні місця ніхто не має. ОСОБА_21 не відомий.

Також, на підтвердження винуватості особи, прокурором надано суду письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- договір № 6 про надання торгівельного місця на ринку від 01 червня 2013 року, укладеним між Підприємством споживчої комерції «Васильківський ринок» Київської регіон споживспілки і ОСОБА_14 (т.с. 1, а.с. 63);

- акт прийому-передачі об`єкта за договором про надання торгівельного місця на ринку № 6 від 01.06.2013 року, за змістом якого ринок передає торгове місце № 798 площею 27 квадратних метрів (т.с. 1, а.с. 64);

- договір № 53 про надання торгівельного місця на ринку від 01 липня 2014 року, укладеним між Підприємством споживчої кооперації «Васильківський ринок» Київський регіон споживспілки і ОСОБА_12 (т.с. 1, а.с. 66);

- акт прийому-передачі об`єкта за договором про надання торгівельного місця на ринку № 11 (60 квадратних метрів), за змістом якого ринок передає торгові місця № 11 і № 798, площею 60 квадратних метрів і 30 квадратних метрів (т.с. 1, а.с. 67);

- лист Брянківського міського суду Луганської області № 9921/14-вих від 17.07.2014 року, відповідно до якого справа № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_21 про розірвання договору оренди та стягнення боргу до Брянківського міського суду не надходила та не розглядалася (т.с. 1, а.с. 71);

- заява ОСОБА_12 від 09.07.2014 року про укладення договору оренди на місця № 11 і № 798 (т.с. 1, а.с. 78);

- висновок експерта № 3-03/1048 від 21.08.2015 року, за змістом якого, досліджуваний відбиток печатки: «Брянківський міський суд Київської області» в рішенні Брянківського міського суду Луганської області у справі № 2-1875/2010 від 16.11.2010 року нанесений не одним і тим же кліше, що і надані на дослідження в якості порівняльного матеріалу зразки відбитків печатки: «Брянківський міський суд Луганської області» (т.с. 1, а.с. 112 117);

-лист № 48 від 27 серпня 2015 Підприємства «Васильківський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації, відповідно до якого, в період часу з 01.11.2008 року до 01.06.2014 року між підприємством «Васильківський ринок» і ОСОБА_12 договори оренди торгівельного місця на території ринку за адресою: м. Васильків, вул. Володимирська, 37 не укладалися; в період з 01.04.2010 року до 01.06.2014 року між підприємством «Васильківський ринок» і ОСОБА_21 договори оренди торгівельного місця на території ринку за адресою: м. Васильків, вул. Володимирська, 37 не укладалися; встановлення будь-якою фізичною особою торгівельного місця на території ринку без дозволу та укладення відповідного договору з адміністрацією неможливе (т.с. 1, а.с. 121).

При отриманні та фіксації доказів у справі порушень Кримінально-процесуального закону допущено не було, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Суд оцінює зібрані у провадженні та представлені прокурором докази допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення кримінального провадження по суті, у зв`язку з чим, вважає можливим покласти їх в основу обвинувального вироку.

Тобто, сукупність досліджених судом доказів підтверджує, що обвинувачений використав завідомо підроблений документ.

Твердження обвинуваченого стосовно того, що не встановлено особу яка підробила вказане рішення суду, суд відхиляє і не приймає до уваги, оскільки використання підробленого документа (ч. 4 ст. 358 КК України) є самостійним складом злочину, який не охоплюється поняттями «підроблення», «складання», «видача» і «збут» та передбачений окремою кримінально-правовою нормою із самостійною санкцією; відсутність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 або ч. 2 ст. 358 або ст. 190 КК України, не впливає на доведення факту вчинення використання підробленого документа; використання завідомо підробленого документа є закінченим з моменту, коли документ пред`явлено або надано особою, незалежно від того, чи вдалося їй досягти поставленої мети.

Також, суд враховує, що використання завідомо підробленого документа кваліфікується за ч. 4 ст. 358 КК незалежно від мети особи, яка його використовує.

При цьому, активні дії обвинуваченого, які виразились у спрямованому бажанні обвинуваченого укласти договір оренди торгового місця № 798, прямо вказують на існування у нього умислу на використання завідомого документа, оскільки саме вказаним рішенням суду було визнано право власності ОСОБА_12 на об`єкт нерухомого майна малу архітектурну форму торгове місце № 798.

Крім того, про обізнаність обвинуваченого щодо підроблення зазначеного рішення суду та його усвідомлення того, що таке рішення в дійсності судом не ухвалювалось, на думку суду також свідчать наступні обставини.

ОСОБА_12 не довів суду і не надав суду доказів того, що він дійсно особисто або через свого представника (адвоката) подав до Брянківського міського суду Луганської області позовом із вимогами до ОСОБА_21 та в подальшому надав зміни і уточнення до позову.

Зокрема, ОСОБА_12 як позивач мав сплатити судовий збір за подачу позову, мав відповідними правочинами уповноважити адвоката на подання позову із повноваженнями на ведення справи в суді.

Натомість, обвинувачений не надав суду документів (довіреності або договору про надання правової допомоги) щодо представництва його інтересів як позивача у вказаній цивільній справі.

Тобто, якщо обвинувачений не підписував позов і не уповноважував адвоката на підписання і подачу позову, то безсумнівно, що обвинувачений знав про те, що такий позов не було складено і подано до суду адвокатом.

Також, обвинувачений вказав, що він не отримував від суду жодних повідомлень та даного судового рішення.

Оскільки ухваленню рішення в цивільній справі передують певні процесуальній дії учасників процесу, в тому числі позивача (навіть за наявності у нього представника) та обвинуваченим не доведено суду, що він дійсно звертався до суду із позовом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 був обізнаний про завідоме підроблення вказаного рішення суду, яке він у подальшому подав директору Васильківського ринку.

За змістом показань обвинуваченого і свідків встановлено наявність розбіжностей і суперечок щодо торгівельного місця № 798.

Однак, отримавши рішення суду, обвинувачений у 2010 році не вчинив дій для оформлення свого права власності на об`єкти нерухомого майна, яке було визнано цим рішенням суду.

Проте, обвинувачений надав вказане рішення суду директору Васильківського ринку у 2014 році лише після укладення ОСОБА_14 договору оренди цього самого ж торгівельного місця № 798.

Факт використання обвинуваченим завідомо підробленого документу прямо підтверджено показаннями свідка ОСОБА_30 , який в судовому засіданні повідомив суду що ОСОБА_12 подав заяву про укладення договору і рішення суду.

Отже, показання потерпілої і свідка ОСОБА_30 , спосіб і характер дій обвинуваченого та всі інші фактичні обставини справи прямо свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на використання завідомого підробленого документа з метою укладення договору оренди торгівельного місця № 798.

Вся сукупність досліджених судом доказів у справі свідчить про об`єктивність і достовірність показань потерпілої і свідка ОСОБА_30 , а тому відсутні підстави сумніватися в їх правдивості.

Таким чином, всебічно і об`єктивно аналізуючи здобуті і перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, доведена в повному обсязі.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 3 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

Разом з цим, суд враховує наступні обставини.

Згідно із нормою частини п`ятої статті 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Норма пункту 2 частини 1 статті 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки.

Відповідно до норми частини четвертої статті 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

З дня вчинення злочину липень 2014 року до дня постановлення вироку по справі минуло більше восьми років.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому діяння, призначення покарання та звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості цивільного позову потерплої, суд враховує, що об`єктом кримінального проступку передбаченого частиною 4 статті 358 КК України є встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

При цьому, обманне заподіяння внаслідок використання підробленого документа значної майнової шкоди за відсутності ознак шахрайства потребує додаткової кваліфікації за ст. 192 КК України.

Також, суд розглядає справи виключно в межах пред`явленого особі обвинувачення, а тому, питання щодо заподіяння обвинуваченим матеріальної шкоди іншим особам має розглядатись в іншому провадженні стосовно цивільно-правових наслідків дій обвинуваченого.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої до обвинуваченого про стягнення грошових коштів, слід залишити без розгляду.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути процесуальні витрати по справі на залучення експерта, що підтверджені документально.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 49, 77, 358 КК України, статтями 284, 369 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

Звільнити ОСОБА_12 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_12 про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 491 (чотириста девяносто одна) гривня 04 копійки.

Речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий