Справа № 132/2031/22
Провадження №1-кп/132/46/23
Вирок

Іменем України

17 квітня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 12 липня 2022 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 09 липня 2022 року близько 11год.20хв. прийшов на подвір`я домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де під час раптово виниклої суперечки у ОСОБА_10 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , ОСОБА_10 перебуваючи поблизу приміщення літньої кухні домогосподарства, наніс три удари кулаком в праву ділянку голови потерпілої ОСОБА_11 , тим самим спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді навколоочного синця справа, навколоочного синця зліва, синця спинки носа, синця правої носогубної складки, закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку. Відповідно до висновку експерта № 67/83 від 05.08.2022 року, тілесні ушкодження ОСОБА_11 за ступенем тяжкості належать: навколоочний синець справа, навколоочний синець зліва, синець спинки носа, синець правої носогубної складки до легких тілесних ушкоджень; закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, які виникли від ударної дії (удару, співударяння) тупого (-их) твердого (-их) предмета (предметів). Впослідуючому ОСОБА_10 попрямував до себе додому, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні при розгляді даної справи, свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердивши, що дійсно 09 липня 2022 року близько 11год.20хв. прийшов на подвір`я домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , де під час раптово виниклої суперечки з останньою, наніс їй три удари кулаком в праву ділянку голови, після чого попрямував до себе додому. Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 11280грн.00коп., моральної шкоди в розмірі 15000грн.00коп., а також витрат на правову допомогу в розмірі 15000грн.00коп., визнає у повному обсязі, а тому не заперечує проти його задоволення.

Не дивлячись на повне визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що 09 липня 2022 року близько 11год.20хв. на подвір`я її домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов обвинувачений ОСОБА_10 , який під час раптово виниклої суперечки, наніс їй три удари кулаком в праву ділянку голови, після чого залишив її подвір`я. В результаті отриманих трав, вона вимушена була звернутися за медичною допомогою та понести матеріальні витрати на придбання лікарських препаратів та оплату медичних послуг, загальний розмір яких склав 11280грн.00коп. Окрім цього, внаслідок ушкодження здоров`я та порушення її прав, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 15000грн.00коп. Через відсутність у неї юридичної освіти, вона звернулась до адвоката ОСОБА_12 , якому за отримання правничої допомоги сплатила 15000грн.00коп., а тому просить задовольнити заявлений нею цивільний позов в повному об`ємі. При призначенні покарання ОСОБА_10 , просить суд врахувати, що останній після скоєного ним кримінального правопорушення, жодної матеріальної допомоги на лікування їй не надав, вибачення у неї за скоєне не попросив, продовжує провокувати її на конфліктні ситуації, а тому просить застосувати до останнього найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначила, що 09 липня 2022 року близько 11год.20хв. перебувала в домогосподарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , та почувши крик останньої, побачила як з подвір`я вибігає обвинувачений ОСОБА_10 . Самого моменту заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження ОСОБА_11 вона не бачила, а тому з цього приводу нічого пояснити не може.

Крім показань потерпілої та показів допитаного свідка, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами:

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_11 , складеного 04.08.2022 року начальником СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_14 , та ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до цього протоколу, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 показала місце на подвір`ї її домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , куди 09.07.2022 року близько 11год.20хв. прийшов ОСОБА_10 , який під час раптово виниклої суперечки, наніс їй три удари кулаком в праву ділянку голови;

- висновком експерта № 67/83, складеним 05.08.2022 року експертом Калинівського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , висновком експерта № 89, складеним 25.08.2022 року експертом Калинівського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , згідно яких при судово-медичній експертизі ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді навколоорбітальних синців, синець (1) спинки носа, синець (1) правої носогубної складки. Згідно даних «Медичної карти стаціонарного хворого» № 2370 КП «Калинівська ЦРЛ» КМР неврологічне відділення, ОСОБА_11 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 09.07.2022 року по 18.07.2022 року. Діагноз заключний клінічний: «закрита черепно мозкова травма струс головного мозку, переорбітальна підшкірна гематома зліва». Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 виникли від ударної дії (удару, співударяння) тупого (-их) твердого (-их) предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи 09.07.2022 року, за ступенем тяжкості належать: навколоочний синець (1) справа, навколоочний синець (1) зліва, винець (1) спинки носа, синець (1) правої носогубної складки до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року); закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_10 , складеного 30.08.2022 року начальником СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_14 , та ілюстрованими фототаблицями, які є невід`ємними додатками до цього протоколу, згідно якого підозрюваний ОСОБА_10 показав місце на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , куди він 09.07.2022 року близько 11год.20хв. прийшов, та під час раптово виниклої суперечки, наніс ОСОБА_11 три удари кулаком в праву ділянку голови.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_10 отримано в порядку, визначеному процесуальним законом (КПК України), вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, а тому ці дані в силу статті 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується показами потерпілої та свідка, дослідженими судом протоколами слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах даного кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Наведені вище обставини та надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом свідчать про те, що винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до кримінального проступку.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 15.07.2022 року, ОСОБА_10 на даний час в силу ст.89 КК України не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема:

01.02.1994 року Ленінським районним судом міста Вінниця за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140 КК України, із застосуванням ст.42 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнений 22.05.1995 року з ДУ «Піщанська виправна колонія (№ 59) на підставі Указу Президента України «Про амністію»;

22.12.2006 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Звільнений 20.09.2007 року на підставі Закону України «Про амністію».

Відповідно до довідки-характеристики, виданої 19.07.2022 року за вих.№ 433, за підписом секретаря виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області ОСОБА_16 , за час проживання на території Калинівської міської ради Вінницької області, за адресою: АДРЕСА_1 , зарекомендував себе з позитивної сторони. Виконавчий комітет Калинівської міської ради Вінницької області відносно ОСОБА_10 матеріалами компрометуючого характеру не відає.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, виданих 19.07.2022 року лікарями КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_10 на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебував.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зроблений висновок про те, що ОСОБА_10 щиро розкаюється, і ця обставина, що пом`якшує його покарання, повинна бути врахована судом.

Однак суд з цим не погоджується, вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження, спростовується матеріалами кримінального провадження, та підлягає виключенню за наступних обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10.09.2019 року у справі 761/23886/14-к (провадження № 51-8756км18), щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину).

Отже, сам факт визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про щире каяття, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість, суд встановив, що визнання вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, було вимушеним під тиском вагомих доказів його винуватості, а поведінка під час досудового розслідування, при розгляді провадження в суду, не свідчать про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 зазначених дій.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку про неможливість визнання каяття обвинуваченого ОСОБА_10 таким, що є щирим у розумінні статті 66 КК України, що виключає в даному випадку можливість визнання щирого каяття обвинуваченого в якості обставини, яка пом`якшує покарання останнього.

Таким чином, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Не встановлено судом і обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 .

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_10 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді громадських робіт на максимальний строк, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покарання у виді штрафу в даному випадку, про застосування якого в судових дебатах просив захисник ОСОБА_17 , на переконання суду не є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 , та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, який зокрема непрацевлаштований та не має постійного джерела доходів; раніше був судимий за вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи, належних висновків з попереднього притягнення до кримінальної відповідальності не зробив, та знову вчинив кримінальне правопорушення проти здоров`я особи; а також посткримінальної поведінки, яка свідчить про відсутність у ОСОБА_10 самозасудження вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду шляхом добровільного відшкодування потерпілій особі витрат на лікування та принесенні останній вибачення, а тому вказаний вид покарання не може бути застосований внаслідок м`якості, а також невідповідності меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Речові докази в даному кримінальному провадженні не вилучалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Розглянувши поданий цивільний позов, дослідивши надані докази на його обґрунтування та підтвердження, з`ясувавши позицію сторін, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 1202 цього ж Кодексу, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

За частиною 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Завдана злочином матеріальна шкода у розмірі 11280грн.00коп. підтверджена документально, а тому виходячи із позиції обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав позов в цій частині у повному обсязі, суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно положень частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд погоджується з тим, що потерпілій ОСОБА_11 дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченого, яка зазнала больових та душевних страждань, пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень, що призвело до змін в її житті.

За таких обставин, суд визначає розмір шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла сторона, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також позиції обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав позов в цій частині у повному обсязі, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити в сумі 15000грн.00коп.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, зокрема статтею 120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до статті 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, до складу витрат на правову допомогу входять дії адвоката або фахівця з права, які, в тому числі вчинені ним поза судовим засіданням. Такими діями, наприклад, є надання консультацій, складання позовної заяви, оформлення та копіювання додатків. Проте, такі витрати є предметом доказування у справі і повинні бути підтверджені документами. Такими документами, як правило, є: договір про надання правової допомоги, доручення, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження, квитки на поїзд, тощо).

На підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу потерпілою стороною надано Договір про надання правничої допомоги б/н від 13.07.2022 року, укладений між ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_12 , за умовами якого визначено зокрема розмір плати за надання послуг з правової допомоги, її форму (гонорар), умови та порядок внесення; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 26.09.2022 року, складений між ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_12 , згідно якого Виконавцем були виконані послуги з надання правової допомоги в рамках кримінального провадження № 0000064 від 12.07.2022 року на загальну суму 15000грн.00коп., які Замовник прийняв без жодних претензій; квитанцію № 4 від 26.09.2022 року, згідно якої ОСОБА_11 сплатила адвокату ОСОБА_12 за наданні їй юридичні послуги грошові кошти в розмірі 15000грн.00коп.

Відтак, суд вважає, що витрати потерпілої сторони на правову допомогу, надану їй адвокатом ОСОБА_12 , в загальному розмірі 15000грн., підтверджуються документально, а тому в межах заявлених вимог в цій частині, підлягають відшкодуванню обвинуваченим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 17.04.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_10 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11280грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 15000грн.00коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя