ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 463/7292/19

провадження № 51-477км22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_6.,

судді: ОСОБА_7.,

ОСОБА_8.,

секретар судового засідання ОСОБА_9.,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10.,

захисник ОСОБА_11.(у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_12. на ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000700, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 і п. 9 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_11.,посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження,неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своєї вимоги захисник посилається на те, що вирок ґрунтується на припущеннях, у зв`язку з чим було незаконно засуджено ОСОБА_1 , на що не звернув уваги апеляційний суд. Ухвала не відповідає вимогам ст. 419Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки суд апеляційної інстанції не навів в ній ґрунтовних мотивів на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту. Викладені в ухвалі мотиви є неконкретними та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, в апеляційних скаргах зазначалося, що суд не врахував пояснення ОСОБА_1 про те, що між ним і ОСОБА_2 несподівано виникла сварка, і останній поводився агресивно, розбив йому телефон, а потім вдарив садовими ножицями, які ОСОБА_1 , захищаючись, відібрав, а подальших подій пригадати не може. Сина загиблого - ОСОБА_3 він вдарив декілька разів та прикривав йому рот, щоб той не кричав, позбавляти його життя наміру не мав і не намагався.

Констатує, що свідки і потерпілий не змогли повідомити суду про причини конфлікту та обставини смерті ОСОБА_2 .

Вважає, що висновки суду стосовно тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки згідно з висновком експерта уОСОБА_1 виявлено садна на обличчі, що підтверджує його показання про напад потерпілого на нього.

Стверджує, що наявні у провадженні експертизи щодо тілесних ушкоджень у потерпілого суперечать між собою. Так, в експертизі№ 286/2019 від 22 квітня 2019 рокузазначено, що в ОСОБА_2 наявні дві рани на шиї:колото-різана рана передньої поверхні шиї і проникаюча колото-різана рана передньо-правої поверхні шиї. А в іншій експертизі № 51/2019-мк від 08 квітня 2019 року з фототаблицею зазначено, що виявлено одне наскрізне колото-різане поранення від неодноразової дії гострого предмета.

Крім того, судом допущено неповноту судового слідства, оскільки не досліджено речового доказу - садових ножиць, та не з`ясовано, чи дійсно вони були знаряддям злочину.

Вказані недоліки й суперечності апеляційним судом не усунуто.

Зазначає, що судами не враховано вимоги ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та тлумачення всіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь. Вважає, що виходячи з принципу презумпції невинуватості, дії ОСОБА_1 за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_2 слід кваліфікувати як убивство при перевищенні меж необхідної оборони чи вбивство через необережність.

Крім того, указує, що злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діяв із непрямим або з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні. Однак за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_3 судне врахував висновків додаткової судово-медичної експертизи, у якій зазначено, що потерпілий свідомості не втрачав і отримані ним тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості та не є небезпечними для життя і здоров`я в момент заподіяння.

Посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував вимоги ч. 6 ст. 368 КПК України та без належного обґрунтування не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року (справа № 286/4163/19) та від 13 лютого 2020 року (справа № 164/1826/17).

Зміст судових рішень і встановлені судами обставини кримінального провадження

За вироком Личаківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 115 КК України - на строк 12 років, за ч. 2 ст. 15 і п. 9 ч. 2 ст. 115КК України - на строк 10 років. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_12. залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20 березня 2019 року близько 15:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку на АДРЕСА_2 , де проживали ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , у ході конфлікту, що виник раптово, на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне, протиправне заподіяння смерті потерпілому, та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, узяв садові ножиці й завдав ОСОБА_2 ударів у грудино-ключичну ділянку і нижню частину шиї, заподіявши тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні шиї з ушкодженням трахеї, проникаючої колото-різаної рани передньо-правої поверхні шиї з ушкодженням 1-го та 2-го ребра, плеври, крупних судин, що спричинило зовнішню та внутрішню кровотечу з потраплянням крові у праву плевральну порожнину й дихальні шляхи і призвело до масивної крововтрати, аспірації крові в дихальні шляхи та гострої дихальної недостатності, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_2 .

Крім цього, після скоєння умисного вбивства ОСОБА_2 . ОСОБА_1 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, намагаючись приховати раніше скоєний ним злочин, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_3 , який застав його на місці вбивства батька.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння смерті ОСОБА_3 з метою приховування вбивства ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зайшов у кімнату, де на дивані сидів ОСОБА_3 , та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що здійснює посягання на життя іншої людини, передбачаючи наслідки у вигляді можливого настання смерті та бажаючи її настання, завдав ОСОБА_3 декілька ударів рукою в обличчя, після чого однією рукою затуляв ніс та рот, а іншою намагався скрутити потерпілому голову, притискав голову до дивана, не даючи змоги дихати. Внаслідок цього ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, підшкірних крововиливів правого ока і носа, що утворились від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, якими могли бути й нігтьові пластини пальців, і мають легкий ступінь тяжкості. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 знепритомнів та впав поблизу дивана, що ОСОБА_1 сприйняв як ознаки настання смерті останнього.

Таким чином, ОСОБА_1 виконав усі зазначені вище дії, які вважав необхідними для позбавлення життя ОСОБА_3 , але не довів свого злочинного наміру до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_3 залишився живим.

Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги

Захисник у засіданні Суду підтримав свою касаційну скаргу, прокурор заперечував проти її задоволення.

Мотиви Суду

Межі перегляду та вимоги закону, якими керується Суд

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оспорює, у тому числі, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, Суд виходить з фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами, та не втручається у правильність проведеної оцінки доказів, зібраних у цьому провадженні. Касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У частинах 1, 2 ст. 419 КПК України вказано, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

На думку Суду, суд апеляційної інстанції дотримався цих вимог закону.

Щодо кваліфікації дій засудженого за епізодом умисного вбивства

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що винуватість обвинуваченого об`єктивно підтверджується сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів, зокрема показаннями потерпілого, свідків і самого ОСОБА_1 , який не заперечував своєї причетності до подій, що відбувалися в будинку ОСОБА_4 , а також даними, що містяться у протоколах обшуку, слідчого експерименту, висновками проведених у провадженні експертиз та іншими доказами, які узгоджуються між собою, є належними, допустимими і достатніми та доводять винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.

Так, будучи допитаними в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_1 повідомив, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку ОСОБА_2 , який раніше звертався до нього з пропозицією покласти бруківку на кладовищі. Однак при зустрічі ОСОБА_2 раптово став на нього кричати, вдарив його в руку, внаслідок чого впав і розбився його телефон, потім вдарив в обличчя. Він відштовхнув ОСОБА_2 від себе, але той схопив садові ножиці, якими завдав йому удару в плече. Між ними зав`язалася шарпанина, він намагався вихопити ножиці, після своїх дій не пригадує, проте впевнений, що умислу вбивати ОСОБА_2 в нього не було. Почувши крик ОСОБА_3 , побачив, що тримає в руках садові ножиці, і кинув їх на підлогу, потім побачив тіло ОСОБА_2 на підлозі, біля тіла було багато крові.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 підтвердив свої показання, надані під час досудового розслідування, у тому числі в ході слідчого експерименту, та повідомив, що ОСОБА_1 у цей день приходив до них двічі, від батька він дізнався, що той хоче позичити гроші. Чув, як у коридорі зав`язалася бійка, підійшов до дверей і просив ОСОБА_1 припинити бити батька, кричав, проте останній із силою відштовхнув його назад у кімнату та він упав на підлогу.

Суд у вироку обґрунтовано зазначив про те, що сукупністю всіх установлених обставин вчиненого діяння та всіх доказів доведено зміст і спрямованість умислу обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_2 , враховуючи знаряддя, яке він використовував для вчинення злочину, механізм і локалізацію завданих ударів, оскільки обвинувачений завдав удари садовими ножицями в життєво важливі органи, що згідно з висновками експертиз перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між активними діями обвинуваченого стосовно потерпілого та наслідками, які настали - смертю потерпілого ОСОБА_2 - ісвідчить про наявність в обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя останнього.

При цьому суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені докази, у тому числі висновки судово-медичних експертиз, не знайшов підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 чи на ч. 1 ст. 119 КК України.

Доводи щодо неправильної, на думку сторони захисту, кваліфікації дій засудженого за цим епізодом були також предметом дослідження суду апеляційної інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд спростував твердження захисника про те, що тілесні ушкодження, які мав ОСОБА_1 згідно з висновком експерта, - садна на обличчі й на лівій кисті - можуть свідчити про напад з боку потерпілого. Апеляційний суд звернув увагу на посилання суду у вироку на те, що в обвинуваченого не виявлено наявних тілесних ушкоджень, які б свідчили про вчинення активних протиправних дій стосовно нього, у тому числі й нападу.

Апеляційний суд установив, що доводи захисника про суперечності у висновках судово-медичних експертиз щодо кількості ран та ушкоджень у потерпілого ОСОБА_2 спростовуються дослідженими в судовому засіданні суду першоїінстанції висновками експертів за результатами експертиз, які було проведено з різних ракурсів та за різними вихідними даними. Ці висновки в своїй сукупності не суперечать один одному, а навпаки доповнюють, зображаючи загальну картину злочину.

Зокрема, висновок експерта від 08 квітня 2019 року № 51/2019-мк, на який посилається захисник в апеляційній та касаційній скаргах, складений за результатами проведення судово-медичної експертизи одного клаптя шкіри з шиї трупа ОСОБА_2 , внаслідок чого було виявлено одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від неодноразової дії гострого предмета.

Крім того, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що всі матеріали провадження було надано учасникам процесу для ознайомлення, сторона захисту мала можливість з`ясувати всі розбіжності у справі під час ознайомлення і в ході судового розгляду, однак такі питання ні в кого не виникали.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що в суді першої інстанції не був оглянутий речовий доказ - ножиці, апеляційний суд визнав безпідставним, оскільки ніхто з учасників процесу в судовому засіданні не висловив сумніву в тому, що саме ножиці, виявлені працівниками поліції біля трупа та вилучені в ході слідчих дій, були предметом вчиненого злочину.

Отже, з матеріалів провадження вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставин, які б указували на те, що мав місце напад з боку потерпілого ОСОБА_2 , який ОСОБА_1 сприйняв як реальний, і внаслідок чого, захищаючись, перевищив межі необхідної оборони. Також не встановлено підстав вважати, що ОСОБА_1 завдав ударів потерпілому садовими ножицями у життєво важливий орган - шию саме через необережність.

Щодо кваліфікації дій засудженого за епізодом закінченого замаху на умисне вбивство з метою приховати інший злочин

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, виходячи з установлених ним обставин подій, динаміки їх розвитку, характеру дій обвинуваченого дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_3 , який був свідком убивства свого батька.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_1 щодо вказаного епізоду розповів, що погано пам`ятає всі події. Пригадує, як, почувши крик ОСОБА_3 , побачив у своїх руках садові ножиці, які в ході бійки намагався вихопити в ОСОБА_2 , потім побачив тіло останнього на підлозі, багато крові. ОСОБА_3 не переставав кричати, тому він своєю долонею закрив йому рота. У цей час, втрачаючи свідомість, ОСОБА_3 впав на підлогу, він перевірив пульс, останній був живий. Через 5 - 7 хвилин він почув як ОСОБА_3 розмовляє з кимось по телефону. Він підійшов до кімнати, де перебував ОСОБА_3 , двері до кімнати були зачинені зсередини. Після цього він піднявся по сходах на горище, більше нічого не пригадує.

Разом із тим доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не намагався вбити ОСОБА_3 або свідомо відмовився від реалізації цього злочинного наміру, розуміючи, що той живий, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_3 повідомив суду, що, почувши в коридорі бійку, підійшов до дверей і просив ОСОБА_1 припинити бити батька. ОСОБА_1 спочатку його відштовхнув назад у кімнату так, що він упав, а через деякий час зайшов до нього й раптово почав його душити, притиснув до дивана, при цьому руками закрив йому рот та ніс так, щоб він не мав змоги дихати. Потім завдав йому удару в обличчя, своїм коліном тиснув на спину і душив руками. Внаслідок таких дій обвинуваченого він утратив свідомість та впав із дивана на підлогу. Отямившись, почув, що хтось ходить на другому поверсі. Він закрив двері зсередини, передзвонив батьковій сестрі ОСОБА_5 і розповів про напад.

Відповідно до висновку експерта від 14 серпня 2019 року № 731, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_3 , механізм виникнення тілесних ушкоджень, які були виявлені в останнього під час огляду судово-медичним експертом 22 березня 2019 року, міг бути таким: синці, садна, рана, підшкірні крововиливи на обличчі могли виникнути в ході заподіяння ударів рукою по обличчю та внаслідок контактів кисті і нігтьових пластин пальців під час стиснення обличчя; підшкірний крововилив на грудях міг виникнути внаслідок контакту вказаної ділянки із краєм стола під час падіння на нього; синець в ділянці правої лопатки міг виникнути внаслідок контакту вказаної ділянки із тупим предметом під час падіння.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання обвинуваченого повністю спростовано показаннями потерпілого ОСОБА_3 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю останнього та висновком судової медичної експертизи ОСОБА_3 щодо наявності в нього тілесних ушкоджень, отриманих 20 березня 2019 року, та локалізації їх утворень.

З матеріалів провадження вбачається,що ОСОБА_1 раніше не був знайомим із ОСОБА_3 і вони не мали особистих неприязних стосунків. Усвідомлюючи, що ОСОБА_3 став свідком того, як він позбавив життя його батька, ОСОБА_1 вирішив приховати цей злочин і вбити свідка. Він зайшов до його кімнати і, розуміючи, що ОСОБА_3 не має змоги чинити будь-який опір через інвалідність, напав на нього, душив, намагався скрутити потерпілому голову, затуляв рукою ніс та рот і припинив свої дії лише тоді, коли ОСОБА_3 втратив свідомість і впав поблизу дивана, що нападник сприйняв як ознаки настання смерті потерпілого.

Суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях навели належні мотиви неврахування доводів сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, та необхідність кваліфікувати ці дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Отже, на думку Суду, за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_1 кваліфіковано правильно.

Також захисник у касаційній скарзі безпідставно послався на практику Верховного Суду (справа 286/4163/19, провадження № 51-2010км20 та справа № 164/1826/17, провадження № 51-6292км19), оскільки вона стосується застосування норм права в інших правовідносинах.

Висновки Суду по суті вимог касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував доводи апеляційних скарг сторони захисту, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 та кваліфікації його дій і надав їм належну оцінку, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення й підстави, на яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Даних, які б свідчили, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівськогоапеляційного суду від 02 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8