Справа № 938/752/19
Провадження № 11-кп/4808/532/22
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_11 представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 08 вересня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Криворівня, Верховинського району Івано Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 представник потерпілого ОСОБА_10 не оспорюючи правову кваліфікацію, визначену судом першої інстанції, а також доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України вважає, що вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченій є занадто м`яким, а в частині відмови у відшкодуванні потерпілому доведених матеріальних збитків незаконним.

Зазначає, що призначаючи обвинуваченій покарання за ст. 286 ч.2 КК України судом першої інстанції було проігноровано думку потерпілого ОСОБА_10 , який вказував на те, що обвинувачена впродовж всього розгляду справи не попросила у нього пробачення, відмовилась відшкодовувати, документально доведені матеріальні витрати на придбання ліків. В судових дебатах потерпілий ОСОБА_10 просив суд суворо покарати обвинувачену.

Окрім цього вказує, що у підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 подав до суду позовну заяву про визнання його цивільним позивачем у кримінальному провадженні та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Потерпілий ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_12 не заперечують той факт, що обвинувачена в перший день передала кошти на лікування, проте зазначають, що в заявленому цивільному позові прописані додаткові суми витрат на лікування.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 08 вересня 2022 року скасувати частково. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 заявлений до обвинуваченої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 20828 гривень.

Вироком Надвірнянського районного суду від 08 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання - 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинувачену ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомити уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ; не виїжджати за межі держави без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

В задоволенні цивільного позову в частині вимог про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2198 грн.14 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, потерпілому ОСОБА_10 , за наступних обставинах:

29.09.2019 біля о 05 год. 30 хв., в темну пору доби, водій ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «СНЕRУ ЕLARA»» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася не освітленою ділянкою автодороги в селі Криворівня, Верховинського району, Івано-Франківської області. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

У цей час, в напрямку руху автомобіля «СНЕRУ ЕLARA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по краю проїзної частини автодороги рухався пішохід ОСОБА_10 Рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год., яка не перевищувала максимально-допустиму швидкість, водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху - пішохода ОСОБА_10 , проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку, яка склалася, щоб постійно контролювати її рух та безпечно керувати автомобілем, не вжила заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

При цьому водій ОСОБА_8 , порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.1., відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.3. б)., бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.2., в якому зазначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.3., який зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 , Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 196, отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати ;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги ОСОБА_11 представника потерпілого ОСОБА_10 , вважає її необгрунтованою та безпідставною;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги ОСОБА_11 представника потерпілого ОСОБА_10 , просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

ОСОБА_11 представник потерпілого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, неумисну форму вини обвинуваченої, наслідки які настали, поведінку потерпілого, а також те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, є фізичною особою підприємцем, має стабільне джерело доходу, стійкі соціальні зв`язки, одружена, на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, на обліку в лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 з приводу того, що обвинувачена під час досудового розслідування та судового розгляду формально визнала свою вину у вчиненому, не попросила вибачення у потерпілого та не відшкодувала йому завдану матеріальну шкоду, на думку колегії суддів є безпідставними.

Так як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 , одразу ж після вчинення дорожньо транспортної пригоди вжила заходів щодо надання допомоги потерпілому, виплати на відшкодування матеріальної шкоди нею були здійсненні у той же день в медичному закладі та в короткий час після ДТП, подальші виплати відбувалися на вимогу сторони потерпілого в період перебування на лікуванні та обстежені, що підтверджується копіями квитанцій про оплату медикаментів від 29.09.2019 року та 04.10.2019 року та квитанціями про перерахунок коштів на ім`я дружини потерпілого.

Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає, що дані твердження представника потерпілого з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Крім цього, колегія суддів вважає, що посилання представника потерпілого ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди та частково задовольнив цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди є необгрунтованими, оскільки наведені мотиви у вироку суду з приводу цивільного позову є переконливими та достатньо мотивованими.

Судом вирішено цивільний позов виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку (Т.2 а.п. 3-8), задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши майновий стан обвинуваченої ОСОБА_8 .

Щодо тверджень наведених в апеляційній скарзі представника потерпілого з приводу відмови в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться квитанції про оплату всіх медикаментів та обстежень, які були необхідні потерпілому під час перебування в лікарні ( Т.1 а.п. 29-35, 198-200). Обвинувачена ОСОБА_8 добровільно все оплатила та перерахувала кошти на ім`я дружини потерпілого, даний факт під час судового розгляду в суді першої інстанції був підтверджений самим ОСОБА_10 та його дружиною.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга ОСОБА_11 представника потерпілого ОСОБА_10 є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 08 вересня 2022 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 представника потерпілого ОСОБА_10 залишити - без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду від 08 вересня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5