Справа № 522/5580/21
Провадження № 1-кп/522/886/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 клопотання представника заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, поданого в порядку ст. 174 КПК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника заявника власника майна ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Від представника заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , надійшло клопотання про часткове скасування арешту, що був накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2020 року по справі №487/392/20 (провадження №1-кс/487/5797/20) у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року на майно, вилучене під час обшуку 17.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , поданого в порядку ст. 174 КПК України.

В поданому клопотанні зазначено, що 17.09.2020 року на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва за адресою: Одеса, вул. Фонтанська дорога, 86, був проведений обшук. Під час проведення обшуку були вилучені особисті предмети і речі які на підставі права власності належать громадянину ОСОБА_3 . Заводський районний суд міста Миколаєва не повідомляв ОСОБА_3 про те, що судом розглядається клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.09.2020 року (справа №487/392/20; провадження №1-кс/487/5797/20) було задоволено клопотання органу досудового слідства, та було накладено арешт на майно, вилучене 17.09.2020 року за місцем мешкання ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , заборонивши розпоряджатися або користуватися, вилученим майном, а саме: договір купівлі продажу ТЗ Фольксваген LT35 від 05.07.2016, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на 1 арк.; акт технічного огляду Фольксваген LT35 без підписів на 1 арк.; заява № 95040382 від 05.07.2016 р. про перереєстрацію ТЗ Фольксваген LT35 без підписів на 1 арк.; довіреність ОСОБА_16 на ОСОБА_17 від 05.07.2016 року на бланку НВТ 228944 на 1 арк.; ноутбук АРРLE MakBook Air 1 шт.; мобільний телефон АРРLE IPhone Х з сім-карткою НОМЕР_1 -1 шт; мобільний телефон АРРLE IPhone 7 з сім-карткою НОМЕР_2 - 1 шт. Вилучені особисті предмети і речі у громадянина ОСОБА_3 , жодного відношення до кримінального провадження № 0000763 від 11.12.2019 року, не мають.

Представник заявника власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , вважає, що вилучені особисті речі і предмети не мають ніякого відношення до кримінального провадження і потреба в арешті вже відпала. Крім того, ОСОБА_3 у кримінальному проваджені № 0000763 від 11.12.2019 року не несе цивільної відповідальності за шкоду завдану діяннями підозрюваного, не є підозрюваним і обвинуваченим, він у даному кримінальному проваджені є свідком.

Представник заявника власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданому клопотанні про скасування арешту адвокат ОСОБА_4 просив його розглянути без його участі.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання представника заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , та вказав, що вказане у клопотанні майно не має жодного відношення до даного кримінального провадження.

Інші учасники кримінального провадження не заперечувала проти вищевказаного клопотання про скасування арешту.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, а також подане представником заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , клопотання, суд доходить наступних висновків.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В поданому клопотанні представник заявника власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , вказав, що вилучені особисті речі і предмети не мають ніякого відношення до кримінального провадження і потреба в арешті вже відпала. Крім того, ОСОБА_3 у кримінальному проваджені № 0000763 від 11.12.2019 року не несе цивільної відповідальності за шкоду завдану діяннями підозрюваного, не є підозрюваним і обвинуваченим.

Дізнавшись про наявність вищевказаного кримінального провадження, син ОСОБА_3 ОСОБА_18 , зрозумів, що сам став жертвою злочину передбаченого ст. 190 КК України, зрозумів і те, що шахраї заволоділи його грошовими коштами, а він залишився без коштів та без квартири. У зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до другого слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві в порядку ст. 214 КПК України.

30.12.2020 року адвокат ОСОБА_4 діючи в інтересах ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 24.09.2020 року. З даним клопотанням були подані усі докази які свідчать про те, що зазначено нижче.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури вих. № 04/21-12562-19 від 11.11.2020 року: «На даний час ОСОБА_3 у вищевказаному проваджені не має статусу підозрюваного». Станом на 30.03.2021 року ОСОБА_3 у вищевказаному проваджені не має статусу підозрюваного.

Згідно листа Теріторального управління ДБР розташованому у місті Миколаєві вих. №05.8/05.8/37186 «…суд повідомлено, що в ході досудового розслідування не встановлено, що вилучені в ході вищевказаного обшуку мають значення для досудового розслідування».

Даний лист свідчить про те, що вилучені особисті речі і предмети не мають ніякого відношення до кримінального провадження і потреба в арешті вже відпала.

Однак, усі ці докази, що знаходяться у матеріалах справи слідчим суддею залишені без уваги і арешт на особисте майно ОСОБА_3 накладено до теперішнього часу.

Під час винесення Заводським районним судом міста Миколаєва ухвали від 04.02.2021 року ОСОБА_3 і його представник не були присутні.

Враховуючи, що вказане майно в клопотанні не має жодного доказового значення для кримінального провадження, що підтвердив в судовому засіданні й прокурор; не може підлягати спеціальній конфіскації у ОСОБА_3 як третьої особи, оскільки відсутні підстави припускати, що таке майно було набуто у обвинувачених, одержано ним внаслідок вчинення кримінального правопорушення, було предметом кримінального правопорушення, використовувалось як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення тощо; не може забезпечувати цивільний позов, оскільки ОСОБА_3 не є обвинуваченим або особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинувачених; не можуть підлягати конфіскації у ОСОБА_3 , оскільки він не є підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року, та з моменту надходження справи до суду по теперішній час йому не було повідомлено про підозру, адвокат ОСОБА_4 просив частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2020 року по справі № 487/392/20 (провадження №1-кс/487/5797/20) у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року на майно, вилучене під час обшуку 17.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , на наступні речі та документи: договір купівлі-продажу ТЗ Фольксваген LT35 від 05.07.2016 року, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на 1 арк.; акт технічного огляду ТЗ Фольксваген LT35 без підписів, на 1 арк.; заява № 95040382 від 05.07.2016 року про перереєстрацію ТЗ Фольксваген LT35 без підписів, на 1 арк.; довіреність ОСОБА_16 на ОСОБА_17 від 05.07.2016 року на бланку НВТ 228944, на 1 арк.; ноутбук APPLE MakBook Air, 1 шт.; мобільний телефон APPLE IPhone X з сім-карткою НОМЕР_1 , 1 шт.; мобільний телефон APPLE IPhone 7 з сім-карткою НОМЕР_2 , 1 - шт.

Адвокат ОСОБА_4 просив зобов`язати уповноважених осіб слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідування, розташованому у місті Миколаєві повернути власнику ОСОБА_3 вищенаведені речі та документи.

Як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, вказане майно належить ОСОБА_3 та було вилучено на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2020 року. Дослідивши подані документи, судом встановлено, що вказане майно не зазначено в обвинувальному акті та не є речовим доказом, предметом і об`єктом кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Більше того, ОСОБА_3 не є обвинуваченим або особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинувачених, тому вказане майно не може забезпечувати цивільний позов чи підлягати конфіскації та спеціальній конфіскації.

Більше того, судом встановлено, що вищезазначене майно вилучене 17.09.2020 року та не перебуває у володінні ОСОБА_3 досить тривалий час. При цьому, жодні слідчі дії з таким майном не проводились, що підтвердив в судовому засіданні прокурор.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення арешту на вищевказане майно, не виправдовує в даному випадку втручання у права та свободи особи, а навпаки такий захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника. Крім того, арештоване майно не має доказового значення для даного кримінального провадження, що підтвердив прокурор в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2020 року по справі № 487/392/20 (провадження №1-кс/487/5797/20) у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року на майно, вилучене під час обшуку 17.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим такий арешт необхідно частково скасувати, а саме в частині майна, перелік якого вказаний в поданому клопотанні, оскільки потреба в застосуванні цього заходу відпала та зазначене майно не має відношення до вказаного кримінального провадження, тому клопотання представника заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 173, 174, 314, 315, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника заявника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000763 від 11.12.2019 року стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, поданого в порядку ст. 174 КПК України, задовольнити.

Скасувати частково арешт, що був накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2020 року по справі № 487/392/20 (провадження №1-кс/487/5797/20) у кримінальному провадженні № 0000763 від 11.12.2019 року на майно, вилучене під час обшуку 17.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , на наступні речі та документи:

- договір купівлі-продажу ТЗ Фольксваген LT35 від 05.07.2016 року, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на 1 арк.;

- акт технічного огляду ТЗ Фольксваген LT35 без підписів, на 1 арк.;

- заява № 95040382 від 05.07.2016 року про перереєстрацію ТЗ Фольксваген LT35 без підписів, на 1 арк.;

- довіреність ОСОБА_16 на ОСОБА_17 від 05.07.2016 року на бланку НВТ 228944, на 1 арк.;

- ноутбук APPLE MakBook Air, 1 шт;

- мобільний телефон APPLE IPhone X з сім-карткою НОМЕР_1 , 1шт;

- мобільний телефон APPLE IPhone 7 з сім-карткою НОМЕР_2 , 1шт.

Вищезазначене майно, що було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , повернути його власнику ОСОБА_3 .

Зобов`язати уповноважених осіб слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідування, розташованому у місті Миколаєві повернути власнику ОСОБА_3 вищенаведені речі та документи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Виконання ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_19 ОСОБА_20