ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/346/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000054 від 07 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволено. Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою АДРЕСА_1 до 23 год. 59 хв. 15 січня 2023 року. Також, покладено на ОСОБА_7 на цей строк обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, з таких обставин: 06 квітня 2022 року о 19 год. 16 хв., водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правила дорожнього руху або ПДР), а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (у взірцях крові останнього знайдено етиловий спирт в концентрації -2,19 % (проміллє)), керував власним технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, сірого кольору, і з трьома пасажирами в салоні, без вантажу, рухався вулицею Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області, у напрямку від с. Зелена, Чортківського району, Тернопільської області до м. Борщів, Чортківського району, Тернопільської області.

Рухаючись в межах населеного пункту - смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області та наближаючись до будинку №37 і території фабрики «Світанок», що розташовані з правого боку відносно його руху, із швидкістю 86 км/год., яка значно перевищувала дозволену та безпечну на даній ділянці автодороги, в межах населеного пункту - смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області, водій ОСОБА_7 зокрема під дією вжитих алкогольних напоїв, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1. 12.4 Правила дорожнього руху, а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вказаною вище ділянкою автодороги із безпечною та дозволеною швидкістю руху, тобто не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час руху ділянкою автодороги, що в межах вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, на початку цього населеного пункту, а саме із заокругленням праворуч, яка має ухил на підйом у напрямку м. Борщів, із сухим асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_7 , не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечне керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого на заокругленій ділянці автодороги допустив зміну напрямку руху та подальший виїзд керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, а надалі виїзд лівих коліс транспортного засобу на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - ліве узбіччя, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення понять: «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 10.1, 11.14 Правил дорожнього руху.

Після проїзду заокругленої ділянки автодороги в межах вул. Івана Франка водій ОСОБА_7 грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху, а також в порушення вимог п. п. 11.1, 11.3 ПДР, маючи об`єктивну можливість бачити, що йому назустріч, в межах своєї смуги руху, рухається транспортний засіб, який відповідно має перевагу в русі, продовжив рух лівими колесами керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» по лівому узбіччі автодороги в межах вул. Івана Франка, а правими по зустрічній смузі руху та по такій траєкторії проїжджав будинок де розташована піцерія «Моцарела» за №37, а в цей час йому назустріч рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ-21013» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, білого кольору, під керуванням водія ОСОБА_10 , який в момент виявлення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (що вже рухався лівими колесами по лівому узбіччі), перебуваючи в тверезому стані, рухався з одним пасажиром ( ОСОБА_11 ) в межах своєї смуги руху вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська. у напрямку від м. Борщів до с. Зелена, із дозволеною швидкістю 50 км/год.

Реагуючи на рух автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», без гальмування, по траєкторії яка проходила лівими колесами по лівому узбіччі, а правими колесами по зустрічній смузі руху, водій ОСОБА_10 з метою уникнення зіткнення транспортних засобів змінив напрямок руху керованого автомобіля «ВАЗ-21013» ліворуч та надалі розпочав виїзд на зустрічну для свого руху смугу, по якій в цей час не рухалися інші транспортні засоби. В момент виїзду автомобіля «ВАЗ-21013» на зустрічну смугу руху, тобто з моменту виникнення небезпеки для свого руху водій ОСОБА_7 , мав технічну можливість зупинити керований автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» до місця зіткнення транспортних засобів, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, однак продовжив рух по вказаній вище траєкторії, без застосування гальмування, тому його дії не відповідали вимогам п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху.

При подальшому зближенні автомобілів «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» та «ВАЗ-21013», коли автомобіль «ВАЗ-21013» вже рухався лівими колесами по зустрічній смузі руху, тобто перебував в маневрі виїзду на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість бачити траєкторію руху зустрічного автомобіля «ВАЗ-21013», його розташування відносно елементів проїзної частини дороги, в порушення вимог п. 10.1 ПДР, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без застосування гальмування, різко змінив напрямок свого руху праворуч та надалі розпочав маневр повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» спочатку всіма колесами на зустрічну, а надалі і на свою смугу руху. З моменту повернення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з зустрічної на свою смугу руху, водій автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_10 , не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», тому у його діях відсутні порушення вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Враховуючи ж останнє водій автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_10 , на час зближення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (водій якого ОСОБА_7 створив своїми діями небезпечну дорожню ситуацію), перебував в аварійній ситуації (обстановці) при якій дії водія транспортного засобу Правилами дорожнього руху не регламентуються.

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 після повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» на свою смугу руху, допустив зіткнення передньої правої частини автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ-21013», який продовжував рух по вже займаній смузі руху від м. Борщів до с. Зелена, і перед зіткненням транспортних засобів його водій ОСОБА_10 , ще більше змінив напрямок свого руху ліворуч.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла, з чисельними переломами кісток нижніх кінцівок, ребер, ушкодженнями серця та аорти, від яких настала його смерть на місці події, а водій автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді черепно-мозкової травми із забиття головного мозку легкого ступеня (за клінічною класифікаціє), численними переломами кісток лицевого черепа з поширенням на основу черепа, із крововиливами у верхньощелепові пазухи однойменної кістки і пневмоцефалією (накопиченням повітря у порожнині черепа), частковим гемофтальмом (крововиливом у порожнину ока), синців повік обох очей, численних дрібних, поверхневих ранок правої половини обличчя, численних ран нижньої губи справа, підборіддя і під щелепової ділянки справа, рани шиї справа, численних саден обличчя, а також сколу 31 (першого лівого) та 41 (першого правого) нижніх зубів, травми лівого передпліччя у виді переломів променевої кістки в типовому місці і шилоподібного відростку ліктьової кістки, що супроводжувалась розвитком гіпертензивно-ішемічного синдрому середнього ступеня лівого передпліччя, травми тазу у виді численних переломів правої кульшової западини, переломів лівих лобкової і сідничної кісток, закритих переломів правої ключиці, ран ділянки правого ліктьового суглоба, правого передпліччя, численних саден верхніх кінцівок, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння - п. п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ. 1995).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.І, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.1, 11.3, 11.14, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_11 , і заподіянням потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 (а) ПДР, внаслідок якої одна особа загинула, інша отримала тяжкі тілесні ушкодження. Підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, щоб уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строку від 5 до 10 років та маючи посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданим 05.05.2017 органом ТСЦ 6145 і навички керування всіма видами автомобільного транспорту шляхом виїзду з місця постійного проживання в іншу область на території України, і тривалий час не повертатися до місця постійного проживання; використовуючи свої зв`язки та авторитет може незаконно впливати на свідків, шляхом схиляння до відмови від дачі показань чи дачі завідомо неправдивих показань; а також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, оскільки, підозрюваний свою вину не визнав, відмовився давати свідчення про розвиток ДТП під час допиту в якості підозрюваного, не сприяє досудовому розслідуванню та встановленню істини в даному кримінальному провадженні, а тому існує необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, пояснення підозрюваного та доводи його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просять залишити її без змін, допитавши за клопотанням прокурора в судовому засіданні потерпілу, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту оскарженої ухвали видно, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання і в період з квітня по листопад 2022 року з`являвся на виклик слідчого, а тому слідчий суддя оцінив ризик ухилення від досудового розслідування і суду як незначний.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки поза увагою слідчого судді залишилось те, що у вказаний період ОСОБА_7 не було оголошено підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання без можливості звільнення від його відбування. Також, слідчий суддя не врахував, що підозрюваний проживає не за місцем реєстрації, ніде не працює, не одружений і утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а тому вказаний ризик не можна вважати незначним.

Також, слідчий суддя не визнав доведеним ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, мотивуючи тим, що вони уже допитані під час досудового розслідування. Колегія суддів з таким висновком також не погоджується, оскільки показання свідків в даному випадку були зафіксовані не в порядку ст.225 КПК України, а тому вони будуть джерелом доказів у цьому кримінальному провадженні лише за умови безпосереднього їх допиту під час судового засідання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що викладені в оскарженій ухвалі висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження, що згідно ст.ст.407,411 КПК України є підставою для скасування ухвали і постановлення апеляційним судом нового рішення.

В ході апеляційного перегляду колегія суддів встановила, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 07.04.2022р., показаннями потерпілої ОСОБА_13 і потерпілого ОСОБА_10 та протоколом слідчого експерименту з останнім щодо обставин виникнення ДТП, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 щодо факту вживання підозрюваним алкогольних напоїв безпосередньо перед вчиненням злочину, висновками судово-медичних, автотехнічних, фототехнічних експертиз, якими підтверджено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 і тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є доведеною.

Також встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням ст. 178 КПК України, а саме того, шо ОСОБА_7 після оголошення йому підозри за ч.3 ст.286-1 КК України може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Так, частиною третьою ст.286-1 КК України передбачене покарання до 10 років позбавлення волі, яке загрожує підозрюваному у разі визнання вини у вчиненні інкримінованого правопорушення. При цьому, вчинення такого злочину у стані алкогольного сп`яніння згідно ст. 75 КК України виключає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Також, з матеріалів провадження видно, що факт перебування ОСОБА_7 у стані сп`яніння на момент ДТП сторона обвинувачення доводить показаннями свідків. Підозрюваний може впливати на потерпілих та свідків, для зміни їх показів в суді, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів при перевірці доводів клопотання слідчого на предмет наявності вказаних у ньому ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія дійшла висновку, що вони є обґрунтованими.

Також, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний має хронічні захворювання не спростовують наявних в даному випадку ризиків, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на його стан здоров`я та лікування. Відомостей щодо такого стану здоров`я підозрюваного, який унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

За змістом ч. 4 ст. 182 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадження щодо злочину, який спричинив загибель людини. Крім того, сторона захисту в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду заперечила проти визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначенням розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178,184,194,405,407,422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні №0000054 від 07 квітня 2022 року - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 15 січня 2023 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_6 і підозрюваному ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді