Справа № 474/788/22
Провадження № 1-кс/474/246/22
УХВАЛА

Іменем України

21.12.22р. смт Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянув скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на постанову від 21.09.2022р. про закриття кримінального провадження, внесеного 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

встановив:

15.12.2022р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 (далі - скаржник) на постанову від 21.09.2022р. про закриття кримінального провадження, внесеного 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (далі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування вимог скарги скаржник вказує, що оскаржувана постанова прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки дізнавачки не відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, з огляду на таке:

- згідно висновку експерта № 234 від 31.08.2022р. у ОСОБА_4 виявлено: синець лівої очної ділянки, перелом спинки носа, садна ліктьових і колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 30.07.2022р. від дії тупого твердого предмету (удар кулаком) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я. Однак незважаючи на показання потерпілого з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , висновку експерта про наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, поза увагою дізнавача при допиті свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які при допиті зазначили, що вони 31.07.2022р. бачили у ОСОБА_4 під лівим оком синець, у цих свідків не було з`ясовано чи бачили вони, де коли, і ким при яких обставинах були спричиненні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 . При цьому, в постанові з метою обґрунтування підстав закриття кримінального провадження, дізнавачем зазначено, що із показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що вони 30.07.2022р., в денний час перебували за місцем свого проживання, та займалися своїми справами коли почули, що біля будинку ОСОБА_4 хтось сперечається та коли вони підійшли ближче то виявили, що сварка відбувається між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак ніякої бійки між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не було. Слід зазначити, що дізнавачем при допиті свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , не було встановлено, час коли дані свідки почули суперечку та місце де відбувалася суперечка між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які дії учасники конфлікту вчиняли, що говорили. Оскільки згідно показань потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що суперечка 30.07.2022р. між ним та подружжям ОСОБА_12 , яка потім переростала в бійку тривала епізодично протягом дня, на території його домоволодіння спочатку на городі, а потім на території двору в результаті чого він був змушений двічі викликати наряд поліції до себе додому щоб приборкати протиправні дії своїх сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який на той час перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- поза увагою дізнавача при допиті свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , залишилося також нез`ясованим факт наявності у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а саме чи бачили вони станом на 30.07.2022р. на обличчі, на відкритих частинах тіла у ОСОБА_4 наявність будь яких тілесних ушкоджень (наявність синця під лівим оком, припухлість, почервоніння спинки носа, саден на тулубу, руках, колінах), стан в якому перебували учасники конфлікту, чи перебували учасники конфлікту в стані алкогольного сп`яніння, чи знаходилися під час суперечки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на території домоволодіння ОСОБА_4 ;

- крім цього, як зазначено в постанові, при допиті в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , останніми було зазначено, що їм відомо про тривалі неприязні стосунки між ОСОБА_4 і родиною Кудринських. З приводу заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень їм нічого не відомо;

- дізнавач посилаючись в постанові на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 як докази по справі не обґрунтував, яким чином показання цих свідків спростовують доводи потерпілого ОСОБА_4 відносно того, що йому тілесні ушкодження 30.07.2022р., близько 20 год., були заподіянні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Оскільки дізнавачем при допиті у цих свідків не було з`ясовано коли, в який час, на якому місці вони бачили суперечку яка відбувалася між ОСОБА_4 та за участі ОСОБА_5 і ОСОБА_21 , суперечка яка мала місце 30.07.2022р. відбувалася до чи після 20 години. Тобто дізнавач не з`ясувавши у свідків час та місце де відбувалася суперечка між учасниками конфлікту тим самим передчасно прийшов до помилкового висновку про непричетність ОСОБА_5 і ОСОБА_21 до заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень;

- в резолютивній частині постанови зазначено про закриття провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, однак не зазначено в діях якої конкретної особи відсутній склад кримінального правопорушення, не визначено, які саме з його елементів (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в даному випадку. Вказуючи на одну з ознак об`єктивної сторони, а саме суспільно небезпечне діяння, дізнавачем не було зазначено в чому воно проявилося, в чому саме полягає діяння і конкретно в діянні якого з учасників конфлікту і по відношенні до кого;

- в постанові дізнавачем також не зазначено хто є суб`єктом вчинення правопорушення, не встановлено наявності суб`єктивної сторони діяння, є лише посилання, що суб`єктивна сторона кримінального проступку, що розглядається характеризується умисною виною, однак без зазначення в діях якої особи наявна чи відсутня вина. Тобто належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом усіх елементів складу кримінального правопорушення та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування, у постанові дізнавача не наведено.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Дізнавач СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старший лейтенант поліції ОСОБА_22 (далі - дізнавач) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка дізнавачки не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.07.2022р. до Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що 30.07.2022р., близько 20 год., його сусіди, подружжя ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , в ході сварки, перескочили через паркан на його територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_23 наніс два удари кулаком в обличчя, а ОСОБА_25 дерев`яною чуркою вдарила його по спині, в результаті в нього гематома лівого ока та забій в області спини.

За даним фактом СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розпочате кримінальне провадження, внесене31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового дізнання кримінального провадження проведено такі дії:

- 30.07.2022р. відібрано пояснення від ОСОБА_6 ;

- 30.07.2022р. ОСОБА_6 відмовився від дачі пояснень в порядку, визначеному ст. 63 Конституції України;

- 31.07.2022р. проведено огляд місця події;

- 31.07.2022р. призначено судово-медичну експертизу на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 (хоча прізвище потерпілого ОСОБА_26 ), та отримано висновок експерта № 191-М від 01.08.2022р.;

- допитано потерпілого ОСОБА_4 (хоча прізвище потерпілого ОСОБА_26 ), при цьому протокол допиту не містить дати проведення допиту;

- 01.08.2022р. допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_7 ;

- 02.08.2022р. допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 ;

- 27.08.2022р. допитано потерпілого ОСОБА_4 ;

- потерпілий ОСОБА_4 звернувся до дізнавача із заявою від 27.08.2022р. про долучення документів, яка не була зареєстрована, а дізнавачем щодо останньої не прийнято жодного рішення;

- скаржник звернувся до дізнавача з клопотанням від 29.08.2022р. про проведення додаткової судово-медичної експертизи;

- 30.08.2022р. призначено додаткову судово-медичну експертизу на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 , та 09.09.2022р. отримано висновок експерта № 234-М від 31.08.2022р. При чому слід відмітити, що з постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи слідує, що дізнавач призначив останню з власної ініціативи, а відтак клопотання скаржника з приводу вказаного питання належним чином не було розглянуто;

- 15.09.2022р. внесено зміни до ЄРДР у частині правової кваліфікації з ч. 1 ст. 125 КК України на частину 2 ст. 125 КК України;

- 01.08.2022р. допитано свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_28

21.09.2022р. постановлено оскаржувану постанову, в обґрунтування якої дізнавачем зазначено про факт звернення потерпілого до поліції щодо вчинення кримінального правопорушення, початку досудового дізнання, зазначено показання потерпілого та свідків.

Після чого дізнавач вказує об`єктивну сторону кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та зазначає, що хоча у ОСОБА_4 і виявлені легкі тілесні ушкодження, однак відповідно до показань свідків діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не прослідковуються дії, які б були спрямовані на заподіяння ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, тому і причинний зв`язок між діями та наслідками відсутній. Суб`єктивна сторона кримінального проступку, що розглядається характеризується тільки умисною виною.

На підставі вищевказаного дізнавач зробив висновок про відсутність в діях складу кримінального правопорушення.

Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим може бути оскаржено рішення дізнавача про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Статтею 38 КПК України визначено, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; органів Державного бюро розслідувань; підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: органів Національної поліції; органів безпеки; органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; органів Державного бюро розслідувань; Національного антикорупційного бюро України.

Досудове слідство здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. 39-1 КПК України керівник органу дізнання організовує дізнання.

Керівник органу дізнання уповноважений: визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання; відсторонювати дізнавача від проведення дізнання за ініціативою прокурора або з власної ініціативи та призначати іншого дізнавача за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу (самовідводу) або неефективного дізнання; ознайомлюватися з матеріалами дізнання, давати дізнавачу письмові вказівки, що не суперечать рішенням та вказівкам прокурора; вживати заходів для усунення порушень вимог законодавства у разі їх допущення дізнавачем; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Дізнавач уповноважений:

1) починати дізнання за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам;

4) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;

5) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

6) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

7) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

8) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Дізнавач зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі.

Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України дізнавач за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення дізнавача, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, закриваючи останнє, дізнавач не дотримався вищевказаних приписів кримінального процесуального законодавства як і належної правової процедури під час здійснення досудового дізнання.

Так зокрема в матеріалах кримінального провадження наявні заява потерпілого, яка не була належним чином зареєстрована та розглянута дізнавачем,та клопотання скаржника, яке також належним чином не розглянуте.

В частині матеріалів кримінального провадження не вірно зазначено прізвище потерпілого. Протоколи допиту потерпілого та свідків містять зазначення іншого номеру кримінального провадження, за яким відомості внесені до ЄРДР, а саме № 12022-61, тобто фактично допити вказаних осіб проведенні в рамках іншого кримінального провадження, а не даного кримінального провадження. При чому один з протоколів допиту потерпілого не містить дати проведення такого допиту.

В оскаржуваній постанові дізнавач, закриваючи кримінальне провадження, обмежився лише зазначенням фактів про звернення потерпілого до поліції щодо вчинення кримінального правопорушення, початку досудового дізнання, зазначено показання потерпілого та свідків, трактуванням поняття об`єктивної сторони кримінального правопорушення та презумпції не винуватості, однак жодним чином не мотивував чому він прийшов саме до такого висновку, які саме встановлені обставини свідчать про обґрунтованість такого висновку, тобто оскаржувана постанова не є належним чином мотивованою.

Тобто фактично дізнавач не встановив жодних обставини, якіпідлягають доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), як і не спростував їх наявність, а лише переписампоказання потерпілого та свідків.

Крім цього, в ракурсі вищевикладеного слід також зазначити, що практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справах є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі Мута проти України, Карабет та інші проти України).

При цьому слід зауважити, що вимоги щодо проведення розслідування не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Іншими словами, державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються факту вчинення кримінального правопорушення.

Отже проведене досудове дізнання є неефективним, проведеним з порушенням кримінального процесуального законодавства та без застосування належної правової процедури. Оскаржувана постанова в частині встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, та як наслідок зроблених дізнавачем висновків, є належним чином не обґрунтованою та не мотивованою, а відтак підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене в сукупності слідує, що скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 369-372КПК України, -

постановив:

Скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на постанову від 21.09.2022р. про закриття кримінального провадження, внесеного 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача у кримінальному провадженні - дізнавача СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 від 21.09.2022р. про закриття кримінального провадження, внесеного 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний 23 грудня2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_29 ОСОБА_30