Провадження №1-кп/523/75/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4

у присутності обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000127 від 26.02.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кемерово р. Росія, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

Встановив:

25.02.2016 року приблизно о 8:15 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись при достатній видимості по мокрому дорожньому покриттю проїзної частини по пр. Добровольського з боку вул. Паустовського в напрямку вул. Академіка Заболотного, порушуючи у сукупності вимоги п.п.1.5, 1.7, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись напроти будинку №159 по вул. Добровольського у м. Одесі, маючи об`єктивну спроможність виявити перешкоди для руху, а саме пішохода похилого віку, яка знаходилась на проїжджій частині вул. Добровольського, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості свого руху до безпечної аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною автомобілю «ВАЗ 2101» на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину поза межами пішохідного переходу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи за №64 від 26.03.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тулуба: множинні багато осколкові переломи І-VII правих ребр, осколковий перелом тіла грудини, розрив правого крижово-клубового суглоба, багато осколковий перелом верхньої гілки правої лобкової кістки; закритого осколкового перелому проксимального епіфіза лівої великогомілкової кістки; вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах тім`яної області справа; масивної підшкірної гематоми з розміжченням м`яких тканини правого стегна в середній та верхній третинах по зовнішній поверхні; синців в області правого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні, на зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (два), на зовнішній поверхні лівої стопи, на тильній поверхні правої кисті, які виникли від дії тупих предметів при дорожньо-транспортній події при зіткненні пішохода з рухомим транспортним засобом, які відповідно до критеріїв «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень».

Смерть пішохода ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими при ДТП ушкодженнями і настала в результаті шоку, на що вказують порушення гемодинаміки мікро циркулярного русла, нерівномірне кровонаповнення та дистрофія внутрішніх органів, «шокова нирка», жирова емболія судин легень середнього ступеня, набряк легень, набряк головного мозку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті, та пояснив, що дійсно при вказаних обставинах 25.02.2016 року у ранковий час доби приблизно о 8:00 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетнувши вул. Паустовського, рухався по пр. Добровольського в сторону вул. Ак. Заболотного у м. Одесі, побачив, як напроти будинку №159 переходила дорогу жінка похилого віку, потім вона зупинилася на наступній полосі проїжджої частини, ніякої перешкоди для свого руху, підстав для зупинки автомобілю на той момент не вбачалося, несподівано бабця засумнівалася, стала нервувати, відходити назад, чи злякалася чи тощо, помітивши її рух, почав гальмувати, але не встиг повністю зупинитися, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобілю зачепив потерпілу, яка перетинала дорогу поза межами пішохідного переходу на відстані 30-40 метрів справа наліво. Від наїзду бабця впала. Вони з дружиною одразу вийшли з машини, підбігли до жінки, викликали «швидку», потерпіла була у свідомості, потім їм повідомили, що через годину бабусю з лікарні забрали додому.

Вину визнає повністю, додатково зазначаючи, що видимість була гарною, швидкість автомобілю, з якою він рухався, приблизно була 30 км/год., зустрічна полоса була зайнята потоком машин, дорога була мокрою, слизькою, тому незважаючи на гальмування не зміг уникнути зіткнення з пішоходом, як такого удару не було, щиро розкаюється в тому, що сталося, кваліфікацію дій, висновки експертиз, схему ДТП не оспорює.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, встановленої під час судового розгляду, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження, експертиз не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_5 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 5 ч.2 КК України регламентовано, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними у ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчиненого за необережності, який мав місце 25.02.2016 року, дані про особу обвинуваченого, те, що він в силу ст.89 КК України вважається особою не маючої судимості, разом з цим враховує ту обставину, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, а саме родину, позитивно характеризується за місцем мешкання, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знайшло своє документальне підтвердження у ході судового засідання, особисте ставлення до вчиненого діяння, усвідомлення своєї провини та каяття.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачені ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд відносить його щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Під час судового розгляду стороною захисту було надане письмове клопотання та заявлено про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Вислухавши думку учасників процесу прокурора ОСОБА_3 , який вважав за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 амністію, так як особа підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році»; захисника ОСОБА_4 , який за наявності підстав просив задовольнити клопотання та застосувати до підзахисного ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання; обвинуваченого, який просив задовольнити клопотання; вивчивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 286 ч.4 КПК України передбачено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Положеннями ст.86 ч.1, ч.2 КК України регламентовано, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст.1 п. «в» «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, особи, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Разом з цим стаття 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» за №392/96-ВР в поточній редакції від 3.07.2020 року визначає, що амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Крім цього, ст.3 ч.2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» за №392/96-ВР в поточній редакції від 3.07.2020 року висуває умови, а саме установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Враховуючи викладені підстави звільнення від відбування покарання, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим за необережності у тверезому стані, про що свідчить висновок щодо результатів медичного огляду на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння, долученого до обвинувального акту; має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей, не позбавлений батьківських прав, приймаючи до уваги, що обвинувачений вважається особою не маючої судимості, раніше до нього амністія не застосовувалася, він не підпадає під перелік осіб, до яких не може бути застосована амністія, визначених у ст.ст.4, 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» за №392/96-ВР, претензії матеріального та морального характеру відсутні, за доведеності вини обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення за ст.286 ч.2 КК України, суд доходить до переконання, що є достатньо підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст.1 п. «в» «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 7.09.2017 року.

Вивченням наданих до суду матеріалів встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який як вбачається повернутий ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під розписку .

Крім того з`ясовано, що у ході досудового слідства здійснювалось залучення експертів для проведення двох авто технічних та транспортної трасологічної експертиз, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, загальна сума яких складає 2290,20 гривень (880,80грв, 880,80грв., 528,60 грв).

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

Разом з цим суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 заходи забезпечення кримінального провадження не застосувалися, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, тому після набрання вироком чинності скасуванню не підлягає.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.44, 85, 86 КК України, ст.1 п. «в» «Про амністію у 2016 році» за №1810-VIII від 22.12.2016 року, Законом України «Про застосування амністії в Україні» за №392/96-ВР в поточній редакції від 3.07.2020 року, ст.ст.349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 п. «в» «Про амністію у 2016 році» за №1810-VIII від 22.12.2016 року задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від відбування основного та додаткового покарання повністю, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 року на підставі ст.1 п. «в» «Про амністію у 2016 році» за №1810-VIII від 22.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 2290,20 гривень (880,80грв, 880,80грв., 528,60 грв), пов`язаних із залученням експертів для проведення двох автотехнічних, транспортної трасологічної експертиз під час досудового розслідування.

Міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 не застосовувалися, тому після набрання вироком чинності скасуванню не підлягають.

Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернутий ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під розписку - вважати повернутим за належністю.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1