Єдиний унікальний номер судової справи 201/7933/22
Номер провадження 1-кп/201/845/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 07 жовтня 2022 року, укладену між прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 19 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лиски, Воронезької області російської федерації, громадянина російської федерації, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який зі слів працював вчителем фізичного виховання, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування чорноморського флоту рф на території України в АР Крим та м. Севастополь.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополь, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації (далі ? гш зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей рф, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополь та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника гш зс рф ОСОБА_7 перед Академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та збройних сил рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополь та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополь мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи чорноморського флоту російської федерації (далі чф рф), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил рф поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і збройних сил рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно Постанові Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділу політичного (т.зв. «органи державної влади ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

На учасників підрозділів силового блоку покладені обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на насильницьку зміну конституційного ладу, шляхом:
-систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України у особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків з метою недопущення відновлення територіальної цілісності України;
-створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності з метою недопущення відновлення конституційного ладу та суверенітету держави на усю її територію;
-вербування нових учасників до складу силового блоку «ЛНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;
-захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Луганської області з метою їх виводу з під контролю органів державної влади України та їх включення до «ЛНР»;
-захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на насильницьку зміну конституційного ладу України;
-координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, та вчинення умисних дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу;
-блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;
-силового придушення опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;
-силової підтримки учасників політичного блоку незаконних утворень «ЛНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.
Водночас, на учасників політичного блоку покладені обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на насильницьку зміну конституційного ладу України, шляхом:
-створення та участь в діяльності окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, та унеможливлюють виконання своїх повноважень органами державної влади та місцевого самоврядування України;
-видача документів від імені окупаційної адміністрації російської федерації та самопроголошених органів державної влади «ЛНР»;
-проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності «ЛНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії російської федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;
-організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;
-налагодження взаємодії з незаконним представниками «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;
-налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;
-координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами російської федерації, з метою спільного та ефективного протистояння збройним Силам України, іншим військовим формуванням, та вчинення умисних дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;
-налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ЛНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення Антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, та формування думки серед населення про законність власної діяльності, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також закликів до насильницької зміни конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні;
-надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ЛНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;
-забезпечення учасників «ЛНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.
При цьому, кожний учасник політичного та силового блоків «ЛНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлювали, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії російської федерації й насильницька зміна конституційного ладу України.
Одночасно представниками російської федерації та контрольованим ними місцевим населенням, з метою насильницької зміни конституційного ладу України, на тимчасово окупованій частині Луганської області з числа представників політичного блоку «ЛНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації російської федерації, діяльність яких направлена на насильницьку зміну конституційного ладу України.

Так, 02.11.2014 на тимчасово окупованій території Луганської області, всупереч вимогам діючого законодавства України, проведені вибори, за результатами яких обрані Голова «ЛНР» та депутати до складу «Народної Ради «ЛНР», які приступили до виконання повноважень 04.11.2014 та 17.11.2014 відповідно.

25 листопада 2014 року самопроголошеним Головою «ЛНР», з метою вибудовування політичного блоку «ЛНР», виданий указ № 51/1/01/11/14 від 25.11.2014, згідно з яким створена структура виконавчих та правоохоронних органів державної влади «ЛНР» «Рада міністрів «ЛНР» та підпорядковані йому органи державної влади «ЛНР», зокрема «Міністерство внутрішніх справ ЛНР».

З метою встановлення загальнообов`язкових правил поведінки представників т.зв. «Міністерства внутрішніх справ ЛНР», як учасників структурного підрозділу окупаційної адміністрації російської федерації, керівниками політичного блоку зазначеної організації прийнятий юридично нікчемний правовий акт т.зв. «Закон ЛНР «Про поліцію» № 38-І від 10.11.2014.

Відповідно до зазначеного документу, на учасників «Міністерства внутрішніх справ Луганської народної республіки» та його структурних підрозділів, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладено наступні обов`язки:

1)забезпечення охорони та захисту інтересів «ЛНР» та її учасників, структурних підрозділів та незаконних органів виконавчої влади «ЛНР»;

2)забезпечення охорони осіб, які займають посади «суддів, прокурорів, слідчих» та інших «посадових осіб» у правоохоронних та контролюючих органах «ЛНР», утворених всупереч Конституції України та законодавства України;

3)блокування виконання правоохоронними органами України своїх функцій на тимчасово окупованій території Луганської області та проведення незаконної оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства, провадження у справах про адміністративні правопорушеннях, на підставі актів «ЛНР», виданих особами (відносно яких є окремі кримінальні провадження), виданих всупереч Конституції України та законодавства України;

4)притягнення, всупереч Конституції України та законодавства України, до адміністративної та кримінальної відповідальності осіб, які перебувають на території проведення Антитерористичної операції за непередбачені законами України дії;

5)примушування населення України, яке перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, до виконання та дотримання незаконно виданих особами (відносно яких є окремі кримінальні провадження) документів «ЛНР» («Конституції», «Законів» та «Порядків»);

6)незаконне кримінальне переслідування громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території Луганської області;

7)протиправне застосуванням заходів примусового характеру, пов`язаних з незаконним позбавленням особистої свободи громадян України, які перебувають на території проведення Антитерористичної операції;

8)підбір нових учасників «Міністерства внутрішніх справ Луганської народної республіки» та її структурних підрозділів;

9)сприяння незаконно утвореним військовим формуванням «ЛНР» у протидії проведення Антитерористичної операції правоохоронними органами та Збройними Силами України на території Луганської області.

На початку липня 2015 року громадянин російської федерації ОСОБА_4 , перебуваючи на території російської федерації, з особистих ідеологічних та корисливих мотивів вирішив добровільно вступити до складу окупаційної адміністрації російської федерації так званої «ЛНР» та взяти безпосередню участь у ній шляхом зайняття посади в одному з «правоохоронних органів» її силового блоку.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи за попередньою змовою з іншими учасниками окупаційної адміністрації російської федерації (щодо яких є окремі кримінальні провадження), ОСОБА_4 у липні 2015 року, прибув на тимчасово окуповану територію Луганської області у м. Луганськ, де надав згоду на зарахування його до лав т.зв. «Службы правительственной безопасности Министерства внутренних дел ЛНР» (яке, відповідно до тимчасового основного закону (конституції) самопроголошеної «ЛНР», є правоохоронним органом влади) та отримав від не встановлених досудовим слідством співучасників «ЛНР» для застосування за функціональним призначенням стрілецьку вогнепальну зброю АК-74 із боєприпасами до них.

Встановлено, що ОСОБА_4 упродовж липня 2015 року з моменту зарахування його до лав т.зв. «Службы правительственной безопасности Министерства внутренних дел ЛНР», перебуваючи у м. Луганськ Луганської області на території проведення АТО, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015, є тимчасово окупованою територією України, вчиняв дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом участі у діяльності вказаної організації «ЛНР», зокрема створював умови для функціонування «ЛНР», виконував вказівки інших учасників «ЛНР», здійснював заходи, встановлені злочинним планом організаторів «ЛНР» (щодо яких є окремі кримінальні провадження).

Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та на виконання функцій, покладених на нього обов`язків, ОСОБА_4 , упродовж липня 2015 року, з власної ініціативи, виконував обов`язки, які покладені на нього у вищевказаному НЗФ окупаційної адміністрації рф, що направлені на здійснення заходів із забезпечення власної безпеки т.зв. «Главы ЛНР» (щодо якого є окреме кримінальне провадження) з метою зміни меж території та державного кордону України.

Крім того, на початку липня 2015 року громадянин російської федерації ОСОБА_4 , перебуваючи на території російської федерації, з особистих ідеологічних та корисливих мотивів вирішив добровільно вступити до складу окупаційної адміністрації російської федерації так званої «ЛНР» та взяти безпосередню участь у ній шляхом зайняття посади в одному з «правоохоронних органів» її силового блоку.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи за попередньою змовою з іншими учасниками окупаційної адміністрації російської федерації (щодо яких є окремі кримінальні провадження), ОСОБА_4 у липні 2015 року (більш точну дату та час встановити не виявилось можливим), прибув на тимчасово окуповану територію Луганської області у м. Луганськ, де надав згоду на зарахування його до лав т.зв. «Службы правительственной безопасности Министерства внутренних дел ЛНР» (яке, відповідно до тимчасового основного закону (конституції) самопроголошеної «ЛНР», є правоохоронним органом влади) та отримав від не встановлених співучасників «ЛНР» для застосування за функціональним призначенням стрілецьку вогнепальну зброю АК-74 із боєприпасами до них.

Встановлено, що ОСОБА_4 упродовж липня 2015 року з моменту зарахування його до лав т.зв. «Службы правительственной безопасности Министерства внутренних дел ЛНР», перебуваючи у м. Луганськ Луганської області на території проведення АТО, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015, є тимчасово окупованою територією України, вчиняв дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України шляхом участі у діяльності вказаної організації «ЛНР», зокрема створюв умови для функціонування «ЛНР», виконував вказівки інших учасників «ЛНР», здійснював заходи, встановлені злочинним планом організаторів «ЛНР» (щодо яких є окремі кримінальні провадження).

Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та на виконання функцій, покладених на нього обов`язків, ОСОБА_4 , упродовж липня 2015 року, з власної ініціативи, виконував обов`язки, які покладені на нього у вищевказаному НЗФ окупаційної адміністрації рф, що направлені на здійснення заходів із забезпечення власної безпеки т.зв. «Главы ЛНР» (щодо якого є окреме кримінальне провадження).

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, направлених на зміну меж території та державного Кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та в участі у діяльності не передбаченого законами України збройного формування, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України.

Так, одночасно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 надано угоду про визнання винуватості від 07 жовтня 2022 року укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2022 року за № 0000484.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили суд розглянути надану угоду про визнання винуватості, затвердити та призначити покарання, узгоджене сторонами угоди.

Із змісту угоди вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, направлених на зміну меж території та державного Кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та в участі у діяльності не передбаченого законами України збройного формування, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України.

Згідно даній угоді прокурор ОСОБА_3 , з однієї сторони, та обвинувачений ОСОБА_4 , з другої сторони, за участю захисника ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, сторонами цієї угоди узгоджено покарання, яке має бути призначено ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 має бути призначено покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згоден. В наданій суду угоді сторонами передбачені та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, положення ст. ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України оговорені сторонами.

Під час розгляду угоди обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що цілком розуміє свої права, передбачені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, йому зрозумілий вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим. Додав, що виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання, він в змозі реально, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України, тобто у вчинені вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, направлених на зміну меж території та державного Кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та в участі у діяльності не передбаченого законами України збройного формування, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини інкримінованих йому правопорушень, викладених в угоді про визнання винуватості.

Суд, на виконання вимог ст. 474 КПК України, шляхом опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення вказаної угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підставі для невизнання винуватості, відсутні.

Отже, за таких обставин, суд приходить до переконання, що надана угода про визнання винуватості від 07 жовтня 2022 року, укладена між прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 19 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України, відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та кримінального закону, підстави для відмови у її затвердженні відсутні, а тому зазначена угода підлягає затвердженню.

Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин, викладених в угоді про визнання винуватості, які підтверджені беззастережним визнанням ОСОБА_4 своєї вини, про що зазначено в угоді, приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , вони містить склад кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України і обвинувачений винний у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, направлених на зміну меж території та державного Кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та в участі у діяльності не передбаченого законами України збройного формування, а тому він підлягає покаранню, визначеному в угоді, за вчинення таких кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, яке передбачене в угоді про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, який зі слів має середньо-спеціальну освіту, не одружений, раніше працював вчителем фізичного виховання, відомості про перебування на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, насамперед, виходить із ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та їх наслідків, враховує особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, наведену вище, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено, узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України без конфіскації майна, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченою) вид та міра покарання за вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, та заявлені в межах санкції ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України, таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В межах даного кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі, і запобіжні заходи відносно ОСОБА_4 , не застосовувалися.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368 - 370, 374, 394, 473-475, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 жовтня 2022 року, укладену між прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 19 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 110 КК України у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч. 2 ст. 260 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту набрання вказаним вироком законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1