Провадження 1-кп/193/72/23
У Х В А Л А

іменем України

09 березня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судовго засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Софіївка клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 25.12.2022, відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000167 від 25.12.2022 відносно ОСОБА_5 про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки формулювання обвинувачення не співпадає з формулюванням раніше повідомленої підозри, зокрема у повідомленні про підозру були зазначені одні тілесні ушкодження у потерпілого, тоді як в обвинувальному акті фактично інші ушкодження, їх перелік більший і вони більш деталізовані. Крім того, потерпілим зазначено особу, яка не відноситься до числа рідних чи близьких ОСОБА_7 , який загинув внаслідок вказаного кримінального правопорушення.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечувала проти повернення обвинувального акту, мотивуючи тим, що потерпілий ОСОБА_7 внаслідок завданих відносно нього тілесних ушкоджень помер, проте в ході досудового розслідування з рідних чи близьких родичів вдалося установити лише його дочку ОСОБА_4 та ще одну неповнолітню дочку, хоча документів, які підтверджують відповідні родинні зв`язки вони не мають. Потерпіла ОСОБА_4 зазначена в обвинувальному акті. Наголосила, що ОСОБА_4 претендує на спадщину після смерті рідного батька ОСОБА_7 , у зв`язку з чим має намір звертатися до суду про визнання батьківства.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що вона та її менша неповнолітня сестра дійсно є рідними дочками ОСОБА_7 . Останній давно з їхньою матір`ю спільно не проживав, у шлюбі вони між собою не перебували. Їх з малку виховувала бабуся. Орган ОСОБА_8 вказав батька під час реєстрації її народження за вказівкою матері. Це було необхідно матері для того щоб отримувати державну соціальну допомогу, як матері одиначці, оскільки ОСОБА_7 їм не допомагав і вони з ним не спілкувалися. Наголосила, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого вона не має. Вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і справу можливо призначити до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт, суд дійшов таких висновків.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, із системного аналізу вказаної норми закону випливає, що обвинувальний акт повертається прокурору у випадку, коли він не підписаний слідчим, або не затверджений прокурором, в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному, обвинувачення викладене в обвинувальному акті є неконкретним, коли в обвинувальному акті відсутні дані про місце перебування обвинувачених, дані про потерпілого, коли в обвинувальному акті немає посилань на аркуші справи, коли до обвинувального акта не долучені додатки, передбачені ч.4 ст.291 КПК, не вручені копії обвинувального акта підозрюваному та його захиснику.

Інших вимог до обвинувального акта закон не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Аналізуючи доводи захисника стосовно наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд зазначає таке.

Виходячи із змісту положень ст. 291, 314 КПК України єдині процесуальні документи, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Доводи захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, зокрема щодо безпідставного залучення на стадії досудового розслідування, в порушення ст. 55 КПК України, ОСОБА_4 в якості потерпілої сторони, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не тягнуть за собою порушення вимог кримінального процесуального закону і не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

В обвинувальному акті зазначено, що потерпілим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Софіївка Софіївського району, Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , та її мобільний телефон, тобто відображено необхідні анкетні відомості потерпілої особи.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_4 визнано потерпілою та допитано у цьому процесуальному статусі 09.02.2023, як потерпілій їй у порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали кримінального провадження (22.02.2023).

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Процесуального статусу потерпілого особа набуває з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до слідчого, прокурора. Виявивши при прийнятті заяви наявність обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, слідчий, прокурор вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочинає розслідування (ч. 1 ст. 214 КПК), вручивши потерпілому пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки.

Частиною 6 ст.55 КПК України передбачено, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

В рамках цього кримінального провадження були здійснені всі необхідні заходи направлені на встановлення родичів потерпілого ОСОБА_7 , які відповідно до вимог ч.6 ст.55 КПК України, мають право брати участь в судовому розгляді, та їх місцезнаходження.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, яке порушується винятково на підставі заяви потерпілої особи і здійснюється з врахуванням позиції потерпілого щодо підтримання обвинувачення.

За таких обставин, відповідно до положень чинного КПК України, залучення у якості потерпілого інших осіб не є обов`язковим в даному кримінальному провадженні, і неможливість на теперішній час встановити місцезнаходження членів сім`ї або близьких родичів потерпілого не може бути перешкодою для розгляду кримінального провадження по суті.

У разі встановлення таких осіб в ході судового розгляду, вони можуть бути залучені судом до кримінального провадження в якості потерпілих на підставі відповідних заяв.

Суд не вправі давати вказівки органу досудового розслідування щодо необхідності визнання тих чи інших осіб потерпілими.

Крім того, доводи захисника щодо того, що формулювання обвинувачення не співпадає з формулюванням підозри, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення визначає прокурор, який має право на будь-якій стадії судового розгляду змінити правову кваліфікацію та формулюванням обвинувачення, оскільки обвинувачення це лише складова частина обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду та не завжди може бути остаточним на момент надходження обвинувального акта до суду, оскільки відповідно до приписів ст. 338, 339, 340 КПК України під час або в результаті судового розгляду прокурор може як змінити обвинувачення чи висунути додаткове, так і відмовитись від підтримання державного обвинувачення.

При цьому варто зауважити, що вважається правильним якраз навпаки, коли формулювання обвинувачення згідно обвинувального акту не дублює повідомлення про підозру. Так, згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру повинно містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, тоді як згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відтак, суд вважає слушними доводи прокурора, який вказав, що на момент повідомлення про підозру у сторони обвинувачення ще не було виконаного висновку судово-медичної експертизи, а тому формулювання письмово повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відбувалося на підставі відомої на момент повідомлення про підозру довідки судового медичного експерта про смерть потерпілого. На час та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні згаданого злочину вищеназвана експертиза вже була виконана, а тому в обвинувальному акті вірно зазначено увесь перелік тілесних ушкоджень, які малися у потерпілого.

При цьому, оскільки на правову кваліфікацію злочину, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрювався, це не вплинуло, необхідності у зміні підозри на стадії досудового розслідування, на переконання суду, не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам, зазначеним у ст. 291 КПК України, а тому клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376 ч.2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту, - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1