КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/214/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу зорганізованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суд м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти купюрами по 100 доларів кожна на загальну суму 42 000 доларів США; 1850 євро, купюрами номіналом по 200 євро - в сумі 800 євро, купюрами номіналом по 100 євро - в сумі 400 євро, та купюрами номіналом по 50 євро - в сумі 650 євро.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що у ході проведених негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_7 отримала за свої протиправні дії неправомірну вигоду в розмірі 5 000 доларів США.

21.11.2022 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/31081/22-к від 08 листопада 2022 року було проведено санкціонований обшук у квартирі за місцем проживання приватного нотаріуса ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 .

В ході обшуку квартири, в якій проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено серед іншого: грошові кошти купюрами по 100 доларів кожна на загальну суму 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США; 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро, купюрами номіналом по 200 євро - в сумі 800 євро, купюрами номіналом по 100 євро - в сумі 400 євро, та купюрами номіналом по 50 євро - в сумі 650 євро.

Вказані речі можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а грошові кошти можуть бути здобутими в результаті вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління ОСОБА_9 від 21.11.2022 вилучені в ході обшуку грошові кошти визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Також апелянт зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів у провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вище вказане тимчасово вилучене майно.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України є необхідність у накладенні арешту на майно третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації, згідно положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, а також призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення.

З урахуванням зазначеного апелянт вважає, що судом безпідставно не взято до уваги обґрунтовані мотиви та мету арешту вказаного майна, які були доведені стороною обвинувачення.

Представником власника майна ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких останній просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав та просив задовольнити, пояснення власника майна та її представника, які заперечували щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що 25.11.2022 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу зорганізованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час обшуку 21.11.22 у квартирі за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказала на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001513 від 20.07.2021 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.4 ст.368, ч.2 ст.364 КК України.

На думку органу досудового розслідування, група осіб, до складу якої входять колишній заступник міністра юстиції України ОСОБА_10 , співробітники підконтрольного йому «Адвокатського бюро ОСОБА_10 » та інші особи, зловживаючи своїм службовим становищем, створили протиправний механізм одержання неправомірної вигоди від фізичних та юридичних осіб за сприяння у вирішенні питань, які входять до сфери органів юстиції. Підставами для накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 прокурор вважав, що вони можуть бути здобутими в результаті вчинення кримінального правопорушення.

06.12.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про арешт майна, а саме грошових коштів, які виявлені та вилучені у квартирі, в якій проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купюрами по 100 доларів кожна на загальну суму 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США; 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро, купюрами номіналом по 200 євро - в сумі 800 євро, купюрами номіналом по 100 євро - в сумі 400 євро, та купюрами номіналом по 50 євро - в сумі 650 євро.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора та пояснення власника майна та її представників, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги статті 170 КПК України та проаналізувавши представлені матеріали та пояснення сторін, прийшов до висновку, що за результатами розгляду клопотання не встановлено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України для вилучення у ОСОБА_7 грошових коштів, які могли бути вилучені в якості тимчасово вилученого майна.

Крім того, прокурором не надано будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 будучи приватним нотаріусом, отримувала будь-які кошти всупереч закону, як неправомірну вигоду та у судовому засіданні це не доведено.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право одержувати плату за надання додаткових послуг правового та технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, плату за вчинення інших дій, покладених на них відповідно до закону, а також за вчинення приватними нотаріусами нотаріальних дій.

Разом з тим, винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом у провадженні, за відсутності підстав для цього, не тягне накладення арешту.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності, слідчий суддя вважав клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно, грошові кошти, які виявлені та вилучені в квартирі, в якій проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , купюрами по 100 доларів кожна на загальну суму 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США; 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро, купюрами номіналом по 200 євро - в сумі 800 євро, купюрами номіналом по 100 євро - в сумі 400 євро, та купюрами номіналом по 50 євро - в сумі 650 євро, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні - немає.

Посилання прокурора на те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим, з огляду на те, що постанова слідчого від 21.11.2022 року про визнання вище зазначеного майна речовими доказами, не містить за своїм змістом жодних доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказане свідчить про формальність винесеної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Однак, слідчим суддею за результатами розгляду клопотання, не встановлено жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, для вилучення у ОСОБА_7 грошових коштів, які могли бути вилучені в якості тимчасово вилученого майна, таких підстав і не встановлено під час апеляційного розгляду.

При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, прокурор вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України є необхідність у накладенні арешту на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації згідно положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, а також призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення. Однак на підтвердження цього безумовних доказів останнім не надано.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що в кримінальному провадженні №0001513 від 20.07.2021 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.4 ст.368, ч.2 ст.364 КК України, з моменту внесення відомостей про вчинення вказаних кримінальних правопорушень, як на дату розгляду клопотання про арешт майна, так і на дату апеляційного розгляду, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Отже, клопотання прокурора не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу зорганізованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4