ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/172/23
провадження № 1-кп/691/240/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000035 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербівка Городищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації та місце проживання АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28 вересня 2004 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць відбування покарання по відбуттю;

- 15 серпня 2022 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., звільнений від відбуття покарання, у зв`язку із сплатою штрафу,- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

встановив :

ОСОБА_4 , 14 січня 2023 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи біля бару «Лілія», розташованого за адресою вул. Слобідська, №2 с.Вербівка Звенигородського району Черкаської області, в ході конфлікту з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_5 та, схопивши його правою рукою за шию, а лівою рукою за верхній одяг в області лівого плеча, шляхом поштовху, один раз, вдарив останнього тім`яною частиною голови об металеві двері. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді рани тім`яної ділянки праворуч, які за ступенем тяжкості, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України .

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 30 січня 2023 року прокурором Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відповідно до ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю і суду пояснив, що, дійсно, 14 січня 2023 року, перебуваючи в с.Вербівка поблизу бару «Лілія», за адресою вул. Слобідська, №2 Звенигородського району Черкаської області, під час розмови з ОСОБА_5 виникла сварка в ході якої, схвативши його руками, вдарив головою об металеві двері. Про скоєний вчинок не жалкує, вважає, що вчинив правильно, та при нагоді вчинив би так само, остільки перебуває в неприязних стосунках з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 14 січня 2023 року в с.Вербівка Звенигородського району Черкаської області біля бару «Лілія» з обвинуваченим сталася сварка, з підстав неповернення грошей, під час якої ОСОБА_4 схватив його за верхній одяг і головою ударив об металеві двері. Після скоєного обвинувачений продовжує ображати його, погрожує і така поведінка є проявом невмотивованої агресії з його боку, при проходженні лікування допомогу не надавав, вибачення не просив, висловив думку покарати обвинуваченого, згідно закону.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному проступку, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального проступку, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального проступку з кваліфікуючими ознаками - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і кваліфікує його дії за ч.2 ст.125 КК України.

Статтею 1 КК України, Кримінальний Кодекс України визначає, що має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.2 ст.125 КК України до кримінальних проступків, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 36 років, осудний, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, до лікаря-психіатра і лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався згідно довідки №01-03-06/83 від 18 січня 2023 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, відповідно до довідки-характеристики Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 16 січня 2023 року №16-18/12-1 за місцем проживання характеризується негативно, згідно вимоги УІАП в Україні від 18 січня 2023 року №11-17012023/71022 про судимість до кримінальної відповідальності притягується не вперше: 28 вересня 2004 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ч.3 ст.185 КК України засуджений до покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю; 15 серпня 2022 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч.1 ст.125 КК України засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., звільнений від відбуття покарання, у зв`язку із сплатою штрафу, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18 січня 2023 року №1/122 на обліку військовозобов`язаних не перебуває, контрактів не укладав, участь в АТО не брав, відповідно до висновку експерта Смілянського міжрайонного відділення Комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 24 січня 2023 року №05-6-01/018, згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_5 мала місце рана тім`яної ділянки справа, яка лікарем діагностована як забійна, дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, могло бути спричинено за механізмом, який вказаний у постанові, за давністю спричинення може відповідати вказаному часу події, і за ознакою короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок одноразової травмуючої дії твердого тупого предмета.

Обставиною, яка помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, зокрема прокурор просив покарання у виді штрафу, а потерпілий поклався на розсуд суду, призначає йому покарання у виді громадських робіт на строк, передбачений санкцією ч.2 ст.125 КК України, остільки вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, формуватиме у нього звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях. На думку суду, якщо обране судом покарання обвинуваченому не буде пов`язане із виконанням громадських робіт, то не сприятиме виправленню винного, при цьому суд враховує ставлення потерпілого до обвинуваченого та обставини вчиненного ним діяння стосовно нього.

З врахуванням віку обвинуваченого, визнання ним вини, суд мав би виходити із принципу не суворості обраного виду покарання, проте вище встановлені обставини у справі, вказують, що, суд, має бути при прийнятті рішення об"єктивним і справедливим та своїм рішенням спонукати обвинуваченого змінити свою поведінку та принципи до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, остільки до кримінальної відповідальності притягується не вперше, з потерпілим не примирився, вибачення не попросив, допомоги у лікуванні не надавав, схильний до погроз в майбутньому стосовно ОСОБА_5 ..

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 про те, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 , на час вступу вироку у закону силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Виконання вироку суду покласти на орган з питань пробації Звенигородський районний сектор №5 філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору, і надіслати до органу місцевого самоврядування, для відому та виконання.

Суддя ОСОБА_1