Справа №: 398/1584/21
провадження №: 1-кс/398/28/22
УХВАЛА
Іменем України

"21" квітня 2022 р.

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 14.05.2021 року про закриття кримінального провадження №0000043,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 14.05.2021 року про закриття кримінального провадження №0000043. У скарзі просить скасувати постанову старшого дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 14.05.2021 року, якою кримінальне провадження №0000043 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Скарга обґрунтована тим, що підставою закриття кримінального провадження №0000043 є відсутність видимих тілесних ушкоджень на момент огляду у ОСОБА_3 , про що зазначено у висновку експерта №30 від 08.02.2021 року.

Скаржник зазначає, що 05 лютого 2021 року він звернувся до Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про те, що 05 лютого 2021 року невстановлена особа в ході сварки спричинила йому тілесні ушкодження у виді забою тулуба. Того ж дня на місце події виїжджали працівники Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, яким скаржник подав повідомлення про злочин. 08 лютого 2021 року о 16 год. 04 хв. відомості про кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 08 лютого 2021 року експертом було складено висновок №30.

Скаржник вважає, що працівники Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області залучили експерта до внесення відомостей в ЄРДР, що, на думку скаржника, робить висновок №30 від 08.02.2021 року недопустимим доказом та відповідно винесення дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є незаконним.

Скаржник звертався до прокуратури Кіровоградської області щодо неналежного досудового розслідування Олександрійським РВП ГУНП в Кіровоградській області кримінального провадження №0000043. Процесуальним прокурором ОСОБА_5 було встановлено, що дізнавачем забезпечено виконання вимог ст. ст. 91 94 КПК України, постанова дізнавача є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не встановлено.

Скаржник ОСОБА_3 , прокурор та дізнавач в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні рішення слідчого або дізнавача про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, дізнавача передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

З матеріалів, долучених ОСОБА_3 до скарги, встановлено, що 08 лютого 2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000043 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за заявою ОСОБА_3 про те, що 05 лютого 2021 року у приміщенні селищної ради с. Диківка Олександрійського району Кіровоградської області в ході конфлікту з ОСОБА_6 останній спричинив скаржнику тілесні ушкодження у виді забою тулубу.

14 травня 2021 року постановою старшого дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 , яка здійснювала досудове розслідування кримінального провадження, кримінальне провадження №0000043 від 08.02.2021 року закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи прийняте рішення, дізнавач вказала, що висновком експерта №30 від 08.02.2021 року тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не виявлено, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. Як визначено в ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України досудове слідство за частиною 1 статті 125 КК України може бути розпочато виключно на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

При цьому складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Об`єктом злочину є здоров`я особи. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125 КК України).

У першому випадку йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 %.

Шкода заподіяна здоров`ю потерпілого ОСОБА_3 діями ОСОБА_6 має бути доведена судово-медичною експертизою, та не може ґрунтуватись тільки на свідченнях потерпілого чи свідків.

Слідчий суддя звертає увагу, що згідно висновку експерта №30 від 08.02.2021 року у потерпілого ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що злочин за ч. 1 ст. 125 КК України вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, а саме легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).

Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджені наказом МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, згідно з пунктом 4.1. яких судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Слідчий суддя зазначає, що належним та допустимим доказом наявності тілесних ушкоджень, які є обов`язковою складовою складу злочину за ч. 1 ст. 125 КК України, є висновок судово-медичного експерта.

Відсутність доказів настання наслідків, а саме - заподіяння фізичної шкоди у вигляді легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу злочину за ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи наведені обставини у справі, яка розглядається, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова старшого дізнавача є достатньо вмотивованою і містить обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того, викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

Враховуючи наведене, старшим дізнавачем встановлено відсутність складу злочину за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути, зокрема, проведено медичне освідування; отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Висновок експерта №30 про відсутність у скаржника тілесних ушкоджень було надано експертом в день внесення відомостей до ЄРДР за заявою скаржника 08 лютого 2021 року. Доказів того, що висновок експерта було надано до внесення відомостей до ЄРДР скаржником не надано та слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова старшого дізнавача від 14.05.2021 року, у наведеній вище частині, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є достатньо вмотивованою та такою, що відповідає положенням закону.

Відповідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 303, 305, 306 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_4 від 14.05.2021 року про закриття кримінального провадження №0000043 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_8 НЕРОДА