Справа № 574/488/21
Провадження №1-кп/584/200/22
УХВАЛА

13.12.2022 Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000327 від 5 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

встановив:

У провадженні Путивльського районного суду Сумської області перебуває вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки строк запобіжного заходу спливає 12 січня 2023 року, підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, який обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину, відсутні, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 15 листопада 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2023 року.

Частиною третьою ст.331 КПК України встановлено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване до обвинуваченого. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Отже, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому.

Норми ч.3 ст.286-1 КК Українипередбачають відповідальність за скоєння кримінального правопорушення, яке за змістом ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та кримінальне покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років.

Беручи до уваги характер злочинного діяння, тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він ніде не працює, не має легальних джерел доходів, а також те, що потерпілі та свідки не допитані, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд справи триває, свідків не допитано, а отже ризики, що були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 15 листопада 2022 року, не припинили своє існування на теперішній час.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, суд вважає непереконливими.

Таким чином, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Сіренко та інші проти України», «Штепа проти України», «Ноймайстер проти Австрії», «Харченко проти України» акцентує увагу на тому, що для виправдання тривалості тримання особи під вартою державні органи мають оцінювати конкретні факти та розглядати можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу триманню під вартою. При цьому ЄСПЛ зазначає, що тяжкість висунутих проти особи обвинувачень і ризик її переховування або перешкоджання відповідному розслідуванню, указані як підстава для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є достатніми при багаторазовому продовженні такого заходу, оскільки з плином часу тривале тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування, належного аналізу фактів щодо того, чи є такий запобіжний захід необхідний за цих обставин на відповідній стадії провадження.

Разом з тим, ЄСПЛ зазначає, що суди своїми рішеннями повинні забезпечувати не тільки права особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, а й високі стандарти охоронюваних загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає більшої суворості в оцінці порушень суспільних цінностей.

Обираючи запобіжний захід обвинуваченому з визначенням застави, суд брав до уваги розмір шкоди, про відшкодування якої просять потерпілі у цивільних позовах у кримінальному провадженні.

З огляду на це суд, враховуючи попередній строк тримання обвинуваченого під вартою та його пояснення щодо майнового стану, з огляду на неявку цивільних позивачів та їх представника у судове засідання, відповідно до ч.5 cт.182 КПК України вважає за необхідне зменшити розмір застави, внесення якої буде достатнім для звільнення з-під варти, до 1500000 грн., з покладенням на нього в разі звільнення обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-194, 197 КПК України, суд

ухвалив:

Обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів з 16 год. 00 хв. 13 грудня 2022 року по 16 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв. 9 лютого 2023 року включно.

Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти в разі внесення застави в розмірі 1500000 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень), з покладенням на нього в цьому випадку на цей же строк таких обов`язків:

- прибувати до прокурора кожної середи щотижня;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі звільнення з-під варти він зобов`язаний виконувати покладені на нього судом обов`язки, невиконання яких тягне за собою звернення суми застави в дохід держави та подальшу заміну запобіжного заходу на більш суворий.

Розгляд справи відкласти на 14 год. 00 хв. 12 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу суду було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7