Номер провадження: 11-кп/813/898/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

13.02.2023 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному проваджені №0002766 від 23.07.2018 року,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги суддя-доповідач вважає, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на таке.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 392 КПК України (далі КПК) визначено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Тобто, саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку та переліку судових рішень, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.1 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України вказує на те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст. 55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК.

Згідно положень ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для прийняття до розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_3 , суддя-доповідач враховує той факт, що скарга обвинуваченого фактично подана на неіснуюче судове рішення.

Так, з матеріалів наданих місцевим судом вбачається, що 02.02.2023 року, прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , під час судового розгляду кримінального провадження №0002766 від 23.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Вказане клопотання прокурора 02.02.2023 року судом не було розглянуто.

02.02.2023 року, судом першої інстанції на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» було надіслано лист щодо неможливості розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю електропостачання у Київському районному суді м. Одеси 02.02.2023 року, в якому суд повідомив установу виконання покарань про те, що у відповідності до положень ч.6 ст.615 КПК України, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою вважається продовженим не більше ніж на 60 діб, тобто до 02.04.2023 року.

Таким чином, слід констатувати, що на даний час відсутнє рішення суду першої інстанції (в розумінні ст.369 КПК) щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , яке було б ухвалено за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії такого запобіжного заходу.

Частиною шостою статті 615 КПК регламентовано, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Однак, положення ст.615 КПК України неоднозначно регулюють конкретні дії суду у випадку існування обставин, які унеможливлюють розгляд судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку.

Зокрема, у вказаній статті процесуального закону відсутня норма, яка зобов`язує прийняття судом рішення у формі ухвали про продовження строку тримання під вартою без розгляду відповідного клопотання, або визначає порядок та вид повідомлення судом установи виконання покарань про існування обставин, які унеможливлюють розгляд клопотання сторони обвинувачення та вказівки про те, що обраний запобіжний захід вважаться продовженим до ухвалення відповідного рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу.

Водночас, із системного аналізу положень ст.615 КПК України, можливо дійти висновку, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання особи під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, суд, як найменш, зобов`язаний повідомити установу виконання покарань в якій утримується обвинувачений про те, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом (розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу та ухвалення відповідного судового рішення).

Окрім цього, на думку судді-доповідача, вказана норма процесуального закону, зобов`язує суд першої інстанції, у разі припинення обставин, які унеможливлювали розгляд клопотання сторони обвинувачення про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, невідкладно розглянути таке клопотання за визначеною процесуальним законом процедурою (ст.331 КПК) та прийняти відповідно процесуальне рішення у формі ухвали (ст.369 КПК), що відповідатиме положенням ст.ст. 2, 7, 8, 9, 12, 20, 21, 24, 28 КПК України.

Матеріали судового провадження, які надійшли з місцевого суду, не містять ухвали суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яка була постановлена за результатами розгляду клопотання прокурора від 02.02.2023 року, що свідчить про відсутність такого судового рішення, яке може бути оскаржене стороною захисту. Відсутні такі відомості (ухвала суду) і в Державному реєстрі судових рішень.

За наведених обставин, з урахуванням відсутності судового рішення місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , суддя-доповідач не вбачає підстав для прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Стаття 399 КПК визначає алгоритм дій судді-доповідача у разі надходження апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, у відповідності до якого визначена можливість залишення апеляційної скарги без руху, її повернення або відмова відкриття провадження.

Разом з тим, діючим КПК не передбачено повернення апеляційної скарги, в разі оскарження неіснуючого судового рішення суду.

За таких обставин, суддя-доповідач вважає за необхідне керуватися положеннями ч.6 ст.9 КПК, враховує загальні засади Кримінального судочинства, передбачені ст.7 КПК, та застосовує положення п.3 ч.3 ст. 399 КПК, якою регламентовані підстави для повернення апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в апеляційному суді.

З урахуванням наведених положень процесуального закону, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає поверненню особі, яка її подала.

Разом з цим, суддя-доповідач вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів щодо розгляду в рамках кримінального провадження №0002766 від 23.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого в порядку ст.331 КПК.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 392, 399, 615 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_3 повернути особі, яка її подала.

Звернути увагу суду першої інстанції в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0002766 від 23.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, на необхідність вжиття невідкладних заходів щодо розгляду в рамках, клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку ст.331 КПК.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою.

Копію ухвали надіслати на адресу судді ОСОБА_1 на розгляді якого перебуває кримінальне провадження №0002766 від 23.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2