Справа № 354/947/22
Провадження № 11-кп/4808/127/23
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000070 за апеляційною скаргою прокурора Яремчанського відділу Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимого, остання судимість 11.02.2020 року Івано-Франківським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі,

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, та виправдано у зв`язку з не доведенням, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначити шляхом поглинання менш суворого більш суворим, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, не правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд дійшов суперечливих висновків про недоведеність в діянні ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, одночасно вказавши, що докази надані стороною обвинувачення на доведення вини ОСОБА_8 є допустимими і прямо підтверджують факт наявності у ОСОБА_8 підробленого посвідчення водія, але не доводять факту пособництва у діях обвинуваченого, спрямованих на вчинення злочину за ч. 1 ст. 358 КК України іншим співучасником.

Суд зазначив, що досудове слідство відносно виконавця кримінального правопорушення не здійснювалось разом із досудовим слідством відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , заходів відносно виявлення останнього не вживалися, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд докладних та переконливих мотивів на спростування доказів, які свідчать про пособництво у підробці посвідчення не навів, а допустився поверховості.

Невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що виклавши суть показань обвинуваченого ОСОБА_8 суд зазначив, що останній посвідчення водія замовляв як сувенір. У нього є водійські права, однак, він заставив їх в одному із місцевих ломбардів. Для того, щоб розвіяти підозри матері відносно відсутності у нього водійського посвідчення він вирішив через мережу Інтернет купити вказаний документ. Проте, судом не відображено повністю показання обвинуваченого і фактичні обставини справи свідчать про те, що суд першої істанції дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Вважає призначене судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_8 , будучи неодноразово раніше судимим, остання судимість 11.02.2020 року Івано-Франківським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, правильних висновків для себе не зробив і в період непогашеної судимості, повторно, вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин:

ОСОБА_8 , маючи на меті злочинний умисел на вчинення крадіжки, 20.07.2022 року приблизно о 13:30 год. автомобілем марки «Опель Аскона», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору приїхав в с. Яблуниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, зупинився неподалік приміщення «Нової пошти», де побачив новобудову, на якій із зовнішньої сторони проводилися фасадні роботи.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 цього ж дня пройшов до даної новобудови, де через вхідні незачинені двері, проник всередину приміщення, піднявся на третій поверх, зайшов до однієї із кімнат, в якій проживає ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, із гаманця, який знаходився у джинсових штанах ОСОБА_11 та із гаманця, який знаходився у належній чорній наплічній сумці ОСОБА_12 , в період воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб, повторно, умисно, з корисливих мотивів таємно вчинив крадіжку належних ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 1750 гривень та належних ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 2000 гривень, після чого з викраденими грошима покинув приміщення новобудови, та автомобілем поїхав до м. Івано-Франківська, де викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду на суму 1750 гривень, а ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду на суму 2000 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.07.2022 року ОСОБА_8 , маючи на меті злочинний умисел на вчинення крадіжки, автомобілем марки «Опель Аскона», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, приїхав у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області та зупинився неподалік церкви.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 цього ж дня приблизно об 11 год. 45 хв., через вхідні незачинені двері, проник до одного із корпусів готелю «Каскад», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , піднявся на другий поверх, зайшов до однієї із кімнат, в якій проживає ОСОБА_13 та, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, із гаманця, який знаходився у її сумочці, в період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року строком на 90 діб, повторно, умисно, з корисливих мотивів таємно вчинив крадіжку належних ОСОБА_13 грошових коштів в сумі 519 гривень, після чого з викраденими грошима покинув приміщення готелю та пішов у невідомому напрямку.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду на суму 519 гривень.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що достовірно знаючи, що для отримання посвідчення водія у відповідності до вимог чинного законодавства необхідно пройти підготовку водіїв та скласти теоретичний і практичний іспити, діючи всупереч встановленому порядку, у кінці червня 2022 року, вирішив придбати підроблене посвідчення водія з метою отримання можливості керувати транспортними засобами.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 16 постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, в кінці червня 2022 року через мережу інтернет із невідомою особою домовився про виготовлення на його ім`я посвідчення на право керування транспортними засобами, категорій «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С» за грошову винагороду.

На виготовлення підробленого посвідчення водія, ОСОБА_8 будучи пособником у вчиненні кримінального правопорушення, з мобільного телефону надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі свою фотокартку та свої анкетні дані.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12.07.2022 року категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С» на ім`я ОСОБА_8 та від імені « ОСОБА_14 », через відділення №3 «Нової Пошти», 18.07.2022 року надіслала його ОСОБА_8 , який в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», умисно зберігав його до 22.07.2022 року у власних потребах, а саме як документ, що посвідчує особу.

22 липня 2022 року приблизно о 13 год. 40 хв. в с. Поляниця, уч. Прелуки, 346, Надвірнянського району Івано-Франківської області, на території готелю «Каскад», під час поверхневої перевірки ОСОБА_8 - інспектором взводу другої роти батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_15 виявлено підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12.07.2022 року категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С» на ім`я ОСОБА_8 , яке цього ж дня було вилучено під час затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-22/7605-ДД від 28.07.2022 року посвідчення водія серією та номером НОМЕР_2 за способом нанесення зображення та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення у даному посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підробленні посвідчення.

По вказаному епізоду обвинувачення ОСОБА_8 виправдано.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення; так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції докладних та переконливих мотивів про невинуватість ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України не навів.

Суд першої інстанції, оцінюючи докази на предмет їх належності та допустимості зазначив, що такі докази є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують факт наявності у ОСОБА_8 підробленого посвідчення водія, однак, не доводять факту пособництва у діях обвинуваченого, спрямованих на вчинення злочину за ч. 1 ст. 358 КК України іншим співучасником, а тому є неналежними, оскільки не стосуються предмету доказування.

Колегія суддів вважає вказані висновки належним чином не обґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначив, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані як пособництво у підробці документа за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, тобто як співучасника, а тому предметом доказування є наявність спільного умислу у обвинуваченого та іншого співучасника, спрямованого на підробку посвідчення, та дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які свідчать, що роль останнього у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 358 КК України є саме - як пособника, а тому наявність в ОСОБА_8 підробленого водійського посвідчення, чи використання останнім завідомо підробленого документа не є достатнім доказом для визнання особи винною у пособництві на вчинення злочину іншою особою.

З таким висновком колегія суддів також не погоджується, оскільки показання обвинуваченого та фактичні дії свідчать про протилежне.

Хоча в вироку суду першої інстанції наведено перелік досліджених доказів, в той час їх аналіз є поверхневим та належним чином невмотивованим.

Кримінально-процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися такими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів погоджується з думкою прокурора, що суд першої інстанції при винесенні вироку дійшов до висновків, які є належним чином невмотивованими так, як судом не надано належної оцінки долученим до справи доказам та вважає такі висновки передчасними і некатегоричними.

Суд першої інстанції не навів переконливих висновків щодо дій ОСОБА_8 по наданні своєї фотографії та анкетних даних особі матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, для виготовлення посвідчення водія та аналізу таких дій за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про допустимість доказів, оскільки суд першої інстанції не навів вичерпний їх аналіз, тому через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність висновків суду першої інстанції в частині належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - такі, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок суду першої інстанції в частині виправдування ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України ступень тяжкості злочину та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий та станом на дату ухвалення вироку має непогашені та не зняті судимості, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно.

Також, суд першої інстанції врахував і те, що у обвинуваченого наявне постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, його молодий вік, думку потерпілих, які просили не карати обвинуваченого суворо (а.п. 70, 71, 72), те, що шкода потерпілим повністю відшкодована, а також загальний розмір заподіяної шкоди, який становить 4 269, 00 грн.

Також суд правильно врахував зміст висновок органу пробації, відповідно до якого в обвинуваченого дуже високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та те, що виправлення обвинуваченого, на думку уповноваженого органу пробації без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що при призначенні покарання були достатні підстави застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі і таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній інстанції.

Також, суд першої інстанції належно врахував пояснення потерпілих щодо призначення ОСОБА_8 покарання та відомості про відшкодування шкоди потерпілим.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_8 , які його характеризують, обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття у вчиненому, те що обвинувачений негативно ставиться до вчиненого, його молодий вік, одружений, має малолітню дитину, отже, соціально адаптований, повне відшкодування шкоди, думку потерпілих, розмір заподіяної шкоди, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 4 ст. 185КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк чотири роки є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України не здобуто, а тому вирок в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Яремчанського відділу Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України в частині виправдування ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України- скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2022 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5