Єдиний унікальний номер 938/572/22
Судове провадження № 1-кс/938/155/22
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

26 листопада 2022 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Верховинського районного відділення поліції ГУ НП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000087 від 24.11.2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
26.11.2022 року до слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступило клопотання слідчого СВ Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором, про застосування у кримінальному провадженні №0000087 від 24.11.2022 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Копія вказаного клопотання та матеріали, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надані підозрюваному ОСОБА_7 з дотриманням строку встановленого ч. 2 ст. 184 КПК України (а.с.1-4).

Досудовим розслідування встановлено, що 23.11.2022 року близько 21.00 год. ОСОБА_4 перебував на відкритій місцевості в АДРЕСА_1 , де на ґрунті ревнощів вступив у словесну суперечку зі знайомим йому ОСОБА_8 .

У ході даного конфлікту ОСОБА_4 вийняв з кишені штанів кухонний ніж, після чого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс один удар лезом вищевказаного ножа в область грудей ОСОБА_8 , у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва з пошкодженням органів грудної клітки, після травматичного пневмогемоторакса зліва, постгеморагічної анемії.

24.11.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 , українцю, повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (а.с.34-35).
У судовому засіданні прокурор просив задоволити клопотання та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 заперечували щодо застосування відносно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали даного клопотання, приходить до такого висновку.

У ч.2 ст. 177 КПК України закріплено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави для слідчого судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З приводу наявності обґрунтованої підозри слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду «обгрунтована підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.
У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року № 182, п. 32). При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду під обґрунтованою підозрою слід розуміти «розумну підозру, а не щиру або сумлінну (bona fide) підозру».
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
З огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

Зокрема, обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 , підтверджується протокол-заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події від 24.11.2022 року, речовими доказами, залученними до матеріалів кримінального провадження.

З приводу обгунтованої підозри слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_4 , як він сам вказав у судовому засіданні, наніс удар ножем ОСОБА_8 в область грудної клітки зліва, трохи нижче серця, чим, як вбачається з довідки НП «Верховинської багатопрофільної лікарні Верховинської селищної ради» від 24.11.2022 року №442/01-15 (а.с.10), спричинив потерпілому проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва з пошкодженням органів грудної клітки; післятравматичний пневмогемоторакс зліва, постгеморагічна анемія.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, крім встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, зобов`язаний також встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.
Також суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Відповідно до ст. 5 п. «с» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Зазначені стандарти доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 доведено наявність ризику, передбаченного в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Так, ОСОБА_4 відомі факти встановлення органом слідства беззаперечних доказів його вини, є всі підстави вважати, що він перебуваючи вже в статусі підозрюваного, усвідомлюючи неминучість покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення ним тяжкого злочину на строк від 5 до 8 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиев проти Молдови).

Зокрема, з доданих матеріалів до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 є особою молодого працездатного віку, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_2 (а.с39), що ним також підтверджено в судовому засіданні, а до селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області прибув з метою провідати свою колишню співжительку та їхню спільну малолітню дитину, після чого мав повертатися до місця свого постійного проживання. На даний час між підозрюваним ОСОБА_4 та його колишньою співжителькою ОСОБА_12 стосунки розірвано, що свідчить про відсутність в підозрюваного тісних соціальних зв`язків на території Верховинського району. Крім того, відповідно до довідки, виданої Верховинською селищною радою від 24.11.2022 року за № 433/04-36/22 встановлено, що станом на 24.11.2022 року ОСОБА_4 не зареєстрований на території Верховинської селищнної ради через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний за стосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа (а.с.42).

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме застосування запобіжного заходу до ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою з метою запобігти спробам незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Зокрема, прокурор не заявив клопотання про заслуховування в судовому засіданні будь-якого свідка чи потерпілого, які би підтверджували наявність конкретних фактів, які доводять спроби ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілих та свідків, не забезпечивши прибуття таких свідків та потерпілих до суду відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України.
Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор, слідчий, є достатнім для застосування слідчим суддею запобіжного заходу (ст.194 КПК України).
Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , будучи раніше не судимою особою, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки, у зв`язку з чим відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України до нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя вважає, що жоден інший, більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти вказаному ризику.
Зокрема, застосувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є не можливо. Зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту тісно пов`язаний із житлом, залишати яке підозрюваному/обвинуваченому може бути заборонено ухвалою слідчого судді/суду. Однак, ОСОБА_4 проживає та зареєстрований за місцем проживання в селі Новоселівка Слов`янського району Донецької області, де фактично зараз відбуваються бойові дії. Також, як вбачається з довідки, виданої Верховинською селищною радою від 24.11.2022 року за № 433/04-36/22, станом на 24.11.2022 року ОСОБА_4 не зареєстрований по Верховинській селищній раді через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний застосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа.
Таким чином, у підозрюваного відсутнє житло, в якому він міг би перебувати на строк застосування до нього запобіжног заходу у вигляді домашнього арешту.
Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки.
Також є неможливим застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який не зможе запобігти ризику його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, викладені дані та обставини в сукупності свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_4 при застуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, буде ігнорувати покладені на нього обов`язки, що передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до переконливого висновку, що клопотання слідчого, погоджене з прокурором, необхідно задовольнити, а до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів у межах строку досудового розслідування, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а тому в такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 24.11.2022 року о 13.20 год. (а.с. 32-33).

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного зі застосуваннм насильства, то слідчий суддя не визначає йому розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 532, 534 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВ Верховинського районного відділення поліції ГУ НП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 24 листопада 2022 року о 13.20 год.

Строк дії ухвали про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 закінчується о 13.20 год. 23 січня 2023 року.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12" .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15