Справа № 163/2249/21
Провадження № 1-кп/163/21/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000546 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Полапи Любомльського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Полапи Любомльського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Полапи Любомльського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої спеціальної освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен зокрема, обвинувачуються в тому, що вони біля 03:30 години 21.12.2017 року, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , який отримавши ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 12.12.2017 року, про дозвіл на проведення обшуку його домоволодіння, залучив останніх для перешкоджання виконання ухвали слідчого судді, вчинили опір працівникам правоохоронного органу слідчому ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_10 , старшому уповноваженому з особливо важливих справ відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ ДФС України у Волинській області ОСОБА_11 , старшому оперуповноваженому відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління ГУ ДФС України у Волинській області ОСОБА_12 під час виконання ними своїх службових обов`язків, перешкоджаючи проведенню слідчої дії, виштовхуючи працівників податкової міліції з домоволодіння, з метою припинення обшуку умисно нанесли працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 не менше по одному удару в голову та спину.

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен зокрема, обвинувачуються в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 подав клопотання про звільнення підзахисних від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Клопотання обґрунтував тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні 21.12.2017 року цього кримінального правопорушення. Це кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.342 КК України є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Обвинувальний акт скерований до суду 01.10.2021 року, тобто по спливу більш ніж три роки, що у відповідності до п.2 ч.1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності незалежно від невизнання обвинуваченими своєї винуватості.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачені, після роз`яснення можливих наслідків задоволення заявленого клопотання, таке клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечив проти звільнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття провадження на підставі ст.49 КК України.

Потерпілий в це підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце його проведення, заяв чи клопотань не подавав, представлення своїх інтересів доручив представнику.

Представник потерпілого ОСОБА_4 заперечила проти клопотання захисту про закриття кримінального провадження. Висловила узгоджену з потерпілим позицію про те, що надмірна тривалість досудового слідства свідомо зумовлена органом досудового розслідування для мети спливу строків притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи в порядку ст.ст.284-286, 314 КПК України заявлене клопотання, суд встановив таке.

Кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, що інкримінується обвинуваченим за обставинами справи вчинене 21.12.2017 року. Обвинувальний акт скерований до суду 01.10.2021 року, тобто по спливу більш ніж три роки, від часу вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Станом на 21.12.2017 року - на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, санкція ч.2 ст.342 КК України передбачала покарання у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до двох років. Тому таке кримінальне правопорушення, згідно ч.2 ст.12 КК України кваліфікувалось, як злочин невеликої тяжкості (злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції на час вчинення інкримінованого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, за ч.2 ст.342 КК України сплив ще на час скерування обвинувального акту до суду, що є наслідком звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Враховуючи що від часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення були зміни до кримінального закону щодо класифікації кримінальних правопорушень, то суд в контексті ст. 5 КК України, проаналізував відповідні строки на час розгляду справим в суді.

Так, на час розгляду справи в суді інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.2 ст.342 КК України кваліфікується, як нетяжкий злочин.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, строк, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, за ч.2 ст.342 КК України також сплив, що є наслідком звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обставин, визначених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України, що впливають на перебіг строку давності, судом не встановлено, обвинувачені від суду не переховувались, сторона обвинувачення про наявність зазначених обставин суд не повідомляла, реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження не містять відомостей про те, що обвинувачені переховувались від органів слідства під час досудового розслідування, а обвинувальний акт не містить відомостей про те, що обвинувачені вчинили новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, після того, як їм було інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 342 КК України.

Також, суд враховує правову позицію, викладену в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №455/229/17 (провадження № 51-3298км20), в якій Верховний Суд наголосив, що: «твердження про неможливість застосувати звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності через те, що обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення також не ґрунтується на вимогах закону. Дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України».

Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №509/4247/17 (провадження №51-5696ск20).

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відтак, при закритті провадження по даній справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини обвинуваченими судом не вирішується. Така правова позиція узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі Грабчук проти України від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

При цьому суд також враховує, що питання, передбачені ч.1ст.368 КПК України, а саме: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інше не підлягають з`ясуванню в судовому засіданні під час вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так як ці обставини можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Суд, з`ясувавши позицію обвинувачених та впевнившись у їх добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вважає що клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Виконуючи цю імперативну вимогу закону суд невідкладно вирішив таке клопотання, наслідком якого є закриття кримінально провадження, а тому з цих мотивів суд не вирішував питання про повернення обвинувального акут про яке клопотав потерпілий в підготовчому судовому засіданні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинувачених не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст.12,49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, 285, ч.4 ст.286, ст.288, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст. 350, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.342 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000546 про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, закрити у зв`язку із звільненням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Речові докази, а саме: матеріали кримінального провадження №0000481 від 21.12.2017 року в 3-х томах, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження №0000546, - залишити в матеріалах цього кримінального провадження; відеокамеру марки «Sony», яка зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, - повернути власнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду на протязі 7 днів із часу її проголошення через Любомльський районний суд.

Повний текст ухвали проголошено 12.04.2023 року о 16:50 годині.

Головуючий: суддя ОСОБА_1