Єдиний унікальний номер судової справи № 201/3098/21
Номер провадження 1-кп/201/300/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000712 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Якимівка, Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000712 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Своє клопотання захисник мотивувала тим, що дата складання слідчим обвинувального акту відносно ОСОБА_4 - 25.03.2021 року не відповідає даті його затвердження прокурором - 24.03.2021 року, що є неможливим, адже дата затвердження обвинувального акта прокурором передує даті його складання.

Також захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні посилалася на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а реєстр матеріалів досудового розслідування п. 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, адже відображені в ньому фактичні обставини не відповідають тим подіям, що мали місце у дійсності, формулювання правової кваліфікації кримінально-караних діянь є неналежним, а до реєстру матеріалів досудового розслідування не внесені відомості про всі слідчі (процесуальні) дії, які були проведені під час досудового розслідування, певна їх частина внесена без відображення часу і місця їх проведення.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 додатково зауважила і на тому, що при викладі обставин кримінального правопорушення, що інкримінується її підзахисній, органом досудового розслідування взагалі не зазначено місце вчинення злочину, тобто місце фактичного отримання останньою грошових коштів шахрайським шляхом, що, у свою чергу, позбавляє суд об`єктивної можливості визначити питання щодо підсудності цього обвинувального акту Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Водночас, захисник ОСОБА_5 стверджувала, що ОСОБА_4 жодним чином не розпоряджалася грошовими коштами, надісланими їй потерпілими, а направляла їх далі постачальнику продукції, від якого не отримала ні косметику, ні повернення грошових коштів.

Вказані недоліки обвинувального акту, на думку захисника, призвели до висунення неконкретного обвинувачення, що порушує право її підзахисної на захист, у зв`язку з чим просила повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю підтримала клопотання свого захисника ОСОБА_5 , просила його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти повернення обвинувального акту прокурору, стверджуючи, що посилання захисника ОСОБА_5 на його невідповідність вимогам КПК України належним чином не обґрунтовані та не доведені. При цьому, посилався на те, що в обвинувальному акті зазначено місце вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення АДРЕСА_2 , тобто місце проживання обвинуваченої станом на час вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Також прокурор зазначив, що невідповідність дати затвердження обвинувального акту 24.03.2021 року даті його складання 25.03.2021 року є технічною помилкою, як і не зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування часу проведення певних слідчих дій.

У зв`язку з викладеним вважав, що наданий суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та просив призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши наданий суду обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, дослідивши доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що клопотання захисника є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України, визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КПК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно.

Диспозиція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися майном.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Так, виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, викладеному в обвинувальному акті за усіма епізодами, ОСОБА_4 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, з належного їй мобільного телефону, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 у вказані в обвинувальному акті дати надіслала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через месенджер «Вайбер» повідомлення про найменування товару та про необхідність повної попередньої передплати товару на картковий рахунок, зареєстрований на її ім`я. В подальшому після перерахування потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з власних карток необхідних грошових коштів, достовірно знаючи, що в неї в наявності відсутня косметична продукція, товар умисно не надіслала, чим заволоділа грошовими коштами останніх.

Проте, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у формулюванні обвинувачення не вказане місце та спосіб вчинення злочину, зокрема, місце отримання обвинуваченою ОСОБА_4 грошових коштів від потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спосіб їх подальшого отримання та розпорядження ними, що є предметом доказування та має суттєве значення для кримінального провадження.

При цьому, слідчий, який склав обвинувальний акт обмежився зазначенням адреси знаходячись за якою ОСОБА_4 лише надсилала потерпілим через месенджер «Вайбер» повідомлення про найменування товару та про необхідність повної передплати товару у певних розмірах, що, у розумінні кримінального закону, не є місцем вчинення злочину, адже, виходячи із змісту обвинувального акту, у викладі кожного епізоду обвинувачення, органом досудового розслідування не вказано, що знаходячись саме за цією адресою, ОСОБА_4 отримала грошові кошти.

Водночас, в обвинувальному акті відсутні відомості та посилання прокурора на те, що органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження місце вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення встановити неможливо.

Отже, ураховуючи наведене, прокурором всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказане місце та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, що, у свою чергу, позбавляє суд об`єктивної можливості визначити таке суттєве питання, як підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, адже, у разі встановлення непідсудності вказаного кримінального провадження цьому суду, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право прийняти лише рішення про направлення такого обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

При цьому, лише після вирішення питання про підсудність даного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, суд має право прийняти рішення про призначення судового розгляду, за відсутності обставин, що свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, виходячи з наведеного, формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як спосіб та місце вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_4 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останньої на захист під час досудового розслідування, яке не може бути поновлене судом та унеможливило визначення питання про підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а, відтак, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Разом із цим, суд також погоджується із доводами сторони захисту щодо невідповідності дати складання слідчим обвинувального акту даті його затвердження прокурором, оскільки обвинувальний акт в ніякому разі не може бути складений пізніше, ніж затверджений прокурором.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони обвинувачення стосовно того, що невідповідність дати складання обвинувального акту даті його затвердження, є лише технічною помилкою, адже така помилка у встановлений законом спосіб не виправлена.

Окрім того, доводи прокурора ОСОБА_3 про те, що встановлене та в обвинувальному акті вказане місце вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а саме місце проживання останньої на момент злочину за адресою: АДРЕСА_2 , суд не приймає до уваги, як такі, що не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

При викладі кожного епізоду злочинної діяльності, слідчим зазначено, що обвинувачена, знаходячись за цією адресою, лише надсилала потерпілим через месенджер «Вайбер» повідомлення про найменування товару та про необхідність повної передплати товару у певних розмірах, що, у розумінні кримінального закону, не є місцем вчинення злочину, тим більше, у викладі обвинувачення органом досудового розслідування не вказано, що знаходячись саме за цією адресою, ОСОБА_4 отримала грошові кошти.

Більш того, виходячи з відомостей щодо ОСОБА_4 , зазначених в обвинувальному акті, встановлено, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

При вирішенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_5 щодо невідповідності викладу фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 злочину тим подіям, що мали місце в дійсності, зокрема, те, що обвинувачена начебто не розпоряджалася грошовими коштами, надісланими їй потерпілими, а направляла їх далі постачальнику продукції, від якого не отримала ні косметику, ні повернення грошових коштів, адже такі доводи підлягають перевірці лише під час судового розгляду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000712 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України повернути прокурору Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 42, 91, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000712 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України повернути прокурору Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 15 хвилин 23 листопада 2022 року.

Суддя ОСОБА_1