Справа № 175/3593/22
Провадження № 1-кп/175/188/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000992 від 08.11.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 на посаді водія автомобільної групи підрозділу забезпечення, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні солдат, перебуваючи на посаді номер обслуги 1-го мінометного взводу 1-го мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка тимчасово, на той час дислокувалася в районі АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 11, 28-32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки відмовився виконувати бойові розпорядження командиру 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 №6 від 30.04.2022 року та №7 від 01.05.2022 року за наступних обставин.

30.04.2022 року, більш точного часу в ході кримінального провадження не встановлено, але не пізніше 19.00 год., ОСОБА_4 з метою невиконання бойового розпорядження командира 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 від 30.04.2022 року №6, доведеного до нього у цей же день в усній формі на командно-спостережному пункті 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , у присутності інших військовослужбовців зазначеної військової частини, знаходячись на території в/ч НОМЕР_2 , яка тимчасово, на той час, дислокувалася у АДРЕСА_2 , відкрито в усній, а надалі і у письмовій формі відмовився виконувати бойове розпорядження №6 командира 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 від 30.04.2022 року, відповідно до якого 30.04.2022 року у строк до 19.00 год., ОСОБА_4 , разом з військовослужбовцями вказаної військової частини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направляються в підпорядкування командира 1-ї мінометної батареї 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , та який по теперішній час його не виконав.

Крім того, 01.05.2022 року, більш точного часу в ході кримінального провадження не встановлено, але не пізніше 19.00 год., ОСОБА_4 з метою невиконання бойового розпорядження командира 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 від 01.05.2022 року №7, доведеного до нього у цей же день в усній формі на командно-спостережному пункті 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , у присутності інших військовослужбовців зазначеної військової частини, знаходячись на території в/ч НОМЕР_2 , яка тимчасово, на той час, дислокувалася у АДРЕСА_2 , відкрито в усній, а надалі і у письмовій формі відмовився виконувати бойове розпорядження №7 командира 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 від 01.05.2022 року, відповідно до якого, 01.05.2022 року у строк до 19.00 год., ОСОБА_4 , разом з військовослужбовцями вказаної військової частини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направляються в підпорядкування командира 1-ї мінометної батареї 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 , та який по теперішній час його не виконав.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

16.03.2023 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та погодився на призначення йому узгодженого покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді службового обмеження строком 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20%. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до Угоди про визнання винуватості від 16.03.2023 року сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 ..

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, обвинувачений беззастережно визнав свою вину.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесено до категорії тяжких злочинів.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, відповідно до ст.ст. 473, 476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч. 4, 5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується з призначенням узгодженого покарання.

Правова кваліфікація злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, є правильною.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, ОСОБА_4 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце проживання в м. Дніпро, на теперішній час проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 та за місцем служби характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, враховуючи конкретні обставини справи, в цілому задовільну характеристику особи обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, притягається вперше до кримінальної відповідальності, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним злочину та відсутності обставин, які обтяжують покарання, та наявність кількох обставин, які його пом`якшують, суд дійшов висновку, що всі ці обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, і у відношенні обвинуваченого можливо застосувати положення статті 69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, та виходячи з положень ст. 58 КК України, суд вважає за можливе замість покарання у виді позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Також, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, який було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 14.10.2022 року обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 182000,00 грн..

Згідно довідки начальника Харківського слідчого ізолятора №12/12-7722/5р від 17.10.2022 року, ОСОБА_4 звільнено з під варти 17.10.2022 року, у зв`язку із внесенням застави в розмірі 182000,00 грн..

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави та покладені обов`язки на ОСОБА_4 підлягають скасуванню, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 374,468, 469, 473-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 16.03.2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000992 від 08.11.2022 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 два роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 14.10.2022 року у розмірі 182000,00 грн., внесену за обвинуваченого ОСОБА_4 - заставодавцем ОСОБА_5 , повернути останньому, відповідно до ст. 182 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений протягом тридцяти діб до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий суддя ОСОБА_1