Справа № 466/8303/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1072/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 07.11.2022 у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт засудженому ОСОБА_7 відмовлено

Суд мотивував своє рішення тим, що наявність у засудженого ОСОБА_7 заохочень не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання. Суд вважає, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, допустив два порушення режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити клопотання ДУ «Личаківська виправна колонія №30» та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання, за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року, більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким яке підлягає скасуванню.

На думку апелянта, висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що наявність у засудженого заохочень не свідчить про те, що він став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації під час відбування покарання та його сумлінна (належна) поведінка є підставою для застосування до засудженого заходів заохочення, та саме така поведінка засудженого свідчить про те, що він став на шлях виправлення в розумінні положень ч. 3 ст. 82 КК України.

Звертає увагу, що відповідно до ч. 14 ст. 132 КВК України, засуджений вважається таким, що не має стягнення, якщо протягом шести місяців з дня накладення стягнення, засуджений не буде підданий новому стягненню, тому на час подання до суду клопотання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, останній вважався таким, що не має стягнень за порушення режиму відбування покарання..

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити клопотання ДУ «Личаківська виправна колонія №30» та Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання, за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року, більш м`яким у вигляді виправних робіт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що наявність у засудженого заохочень не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Вважає, що належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації під час відбування покарання та його сумлінна (належна) поведінка є підставою для застосування до засудженого заходів заохочення, та саме така поведінка засудженого свідчить про те, що він став на шлях виправлення в розумінні положень ч. 3 ст. 82 КК України.

Зазначає, що висновок суду про те, що він після двох дисциплінарних стягнень лише один раз заохочувався адміністрацією виправної колонії, не відповідає фактичним обставинам провадження.

Стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що він своєю поведінкою та ставленням до виконання обов`язків засвідчив успішність процесу виправлення, не відповідає фактичним обставинам і не підтверджується доказами.

Наголошує, що на час прийняття спільного рішення адміністрацією ДУ «Личаківська виправна колонія №30» та Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, ОСОБА_7 не мав стягнень за порушення режиму відбування покарання.

Колегія суддів заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення і після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, встановлено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, у пункті 2 даної постанови визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше 03.10.2012 судимий Апеляційним судом Львівської області за ст.69, ч.З ст. 142, ч.З ст.215-3, ст.257, ч.4 ст.187, ч.2 ст. 15, п.п.1, 5, 6, 8, 9, 12, 13 ч.2 ст. 115, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 25.10.2017 Франківським районним судом м. Львова за ч.З ст.28, п.п.6, 1,9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений на підставі п.5 ст.49, ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

По даній справі засуджений 22.11.2019 Сихівським районним судом м. Львова за ч.З ст. 15, ч.З ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 29.04.2019 року Кінець терміну терміну покарання: 29.04.2024.

Згідно характеристики, затвердженої 14.10.2022 начальником Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)», засуджений ОСОБА_7 перебуваючи в ЛУВП № 19 м. Львова з 07.07.2019 по 18.11.2020 та з 11.08.2021 по 14.09.2022 допустив два порушення режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи один раз заохочувався. У державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» прибув 18.11.2020. По прибуттю в установу працевлаштований не був, однак приймав активну участь у роботах по благоустрою відділення. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, підтримує зв`язки із засудженими позитивної спрямованості. Відвідує богослужіння, релігійні обряди та бібліотеку установи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». На профілактичному обліку в установі не перебуває. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має завжди охайний вигляд. Приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

За час відбування покарання порушень режиму відбування покарання не допускав. не дисциплінарної відповідальності не притягався. Адміністрацією установи два рази заохочувався.

Відповідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. За змістом даної норми заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Частиною1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого є процесом позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Враховуючи дані особової справи засудженого ОСОБА_7 , який раніше судимий за особливо тяжкі злочини та відбуває покарання за тяжкі злочини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність лише 1 (одного) заохочення після двох дисциплінарних стягнень, накладених на засудженого, не свідчить про те, що він став на шлях виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

Доводи апелянтів про незаконність та необґрунтованість судового рішення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо наявності трьох заохочень та двох погашених стягнень.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт засудженому ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2022 року відносно ОСОБА_10 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.82 КК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 А ОСОБА_11 В ОСОБА_12