ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Харків, без місця реєстрації, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, зокрема, останній раз 01.02.2018 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком два роки десять місяців,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 12 липня 2022 року, близько 18 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, перебуваючи неподалік пам`ятника Діви Марії, навпроти будинку під АДРЕСА_2 , вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, діючи повторно, шляхом вільного доступу, викрав із рюкзака ОСОБА_6 , який знаходився в неї на спині, гаманець вартістю 600 (шістсот) гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 6000 (шість тисяч) гривень, банківські картки банків «Приватбанк», «Монобанк», «Альфа-Банк», «Пумб», які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, котрі належать ОСОБА_6 , після чого з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , заподіяв майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 6600 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 28 липня 2022 року, близько 16 години 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, поблизу будинку під № 8, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, діючи повторно, шляхом вільного доступу, вважаючи, зо його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час ходу по вул. Гнатюка із наплічника ОСОБА_7 , який знаходився у неї на плечах, таємно викрав гаманець світло-коричневого кольору, вартістю 200 гривень із вмістом грошових коштів в сумі 1500 гривень, банківських карток, журналістського посвідчення № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 та свідоцтва про вакцинацію, які для потерпілої не становлять жодної матеріальної цінності.

Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_4 , заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1700 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальних актах вірно відображено те, що він 12 липня 2022 року близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи неподалік пам`ятника Діви Марії, що навпроти будинку під № 8 на пл. Міцкевича у м. Львові, викрав із рюкзака ОСОБА_6 , який знаходився в неї на спині, гаманець, в якому знаходились грошові кошти у сумі 6000 гривень, банківські картки банків «Приватбанк», «Монобанк», «Альфа-Банк», «Пумб», після чого з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Також зазначив, що в обвинувальному акті вірно вказано обставини справи, а саме те, що він 28 липня 2022 року близько 16 години 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, поблизу будинку під № 8, під час ходу по вул. Гнатюка із наплічника ОСОБА_7 , який знаходився у неї на плечах, таємно викрав гаманець світло-коричневого кольору, із вмістом грошових коштів в сумі 1500 гривень, банківських карток, журналістського посвідчення та свідоцтва про вакцинацію.

Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальних актах. Мотиви і мета вчинення ним злочинів, а також спосіб вчинення злочинів та розмір грошових коштів, а також перелік речей потерпілих, які він викрав в обвинувальних актах відображені вірно.

У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує те, що законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч. 1 ст. 32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Якщо кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.

Така правова позиція знайшла своє відображення в існуючій практиці Касаційного кримінального суду. Зокрема, у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19 провадження № 51-2177кмо20), колегій суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження № 51-1017км18), Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року (справа №541/715/17, провадження № 51-7898км18) та від 10 липня 2019 року (справа № 723/1538/16-к, провадження № 51-8625км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 січня 2020 року (справа № 585/1603/17, провадження № 51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа № 541/715/17, провадження № 51-7898км18) наведено висновки про те, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається і правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. Коли повторність і рецидив кримінальних правопорушень є елементом сукупності вироків, покарання за них призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, дані про особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Зокрема, судом враховано те, що незважаючи на те що, ОСОБА_4 є раніше судимою особою, він належних висновків не зробив та повторно вчинив злочини, спрямовані на викрадення чужого майна, тобто кримінальні правопорушення проти власності. При цьому слід також врахувати, що злочинна діяльність обвинуваченого не обмежилась одним епізодом, а він вчинив тотожні кримінальні правопорушення двічі.

Крім того, суд при призначенні покарання враховує те, що спричинена обвинуваченим шкода відшкодована, а потерпілі не мають до нього претензій.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, стадію злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочинами наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, а також не перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданих матеріальних збитків.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 29.09.2022.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 29 вересня 2022 року.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_4 - тримання під вартою, до набрання даним вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-чоловічу кепку чорного кольору, на тильному боці, з переді наявний надпис виконаний фарбами білого кольору «URBAN PLANET STREET WEAR», з внутрішнього боку наявна тканинна бирка з аналогічним надписом; чоловічу куртку, темно-синього кольору, з внутрішнього боку наявна тканинна бирка із надписом «XS FSBN»; чоловічі спортивні штани чорного кольору, з лівого боку наявна емблема «Nike» - вважати повернутими ОСОБА_4 , за належністю;

-кепку чорного кольору із емблемою «Adidas»; шкіряну чоловічу сумку чорного кольору «Paul Jacobs»; парасолю чорного кольору із вставками червоного кольору; сорочку синього кольору в білу крапку; джинси синього кольору - повернути ОСОБА_4 , за належністю;

-гаманець коричневого кольору; аркуш паперу формату А4 на якому наявний надпис «Міжнародний Covid-сертифікат України», виданий на ім`я ОСОБА_8 ; журналістське посвідчення «Еспресо» №602, видане на ім`я ОСОБА_8 ; банківську картку «Акордбанк» № НОМЕР_2 ; дисконтну картку «Open»; візитну картку «ZIK», на ім`я ОСОБА_9 , гостьовий редактор, та номера телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 вважати повернутими потерпілій ОСОБА_7 , за належністю.

-DVD-R диск із одним відеозаписом отриманим від потерпілої ОСОБА_7 ; диск із відеозаписом з камер відеоспостереження, що відносяться до департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури ЛМР «Безпечна Львівщина»; DVD-R диск із одним відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження закладу харчування «Львівській круасани», за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, 8; DVD-R диск із одним відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, 6 залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1