У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 слідча суддя Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 09.01.2023 про закриття кримінального провадження № 0000085 від 04.02.2017 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

12.01.2023 заявники звернулися в суд із скаргою на постанову слідчого СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 09.01.2023 про закриття кримінального провадження № 0000085 від 04.02.2017 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, мотивуючи її тим, що через халатність лікарів Городоцької ЦРЛ, зокрема лікаря ОСОБА_6 , яка встановлена як висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи, так і іншими доказами у справі, у 2017 її новонароджена донечка померла. Через наявність у кримінальному провадженні двох суперечливих висновків експертів слідчим було призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої було доручено експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно висновку даної експертизи «своєчасне розродження жінки і діагностування затримки росту плода та відповідна тактика ведення жінки дали б і можливість уникнути розвитку дистресу плода в пологах з аспірацією навколоплідними водами та, не виключено, можливість збереження життя внутрішньоутробно інфікованої дитини. Отже, смерть дитини можна вважати умовно-попереджуваною, якої, не виключено, можна було уникнути своєчасним виявленням ускладнень або їх ранньою діагностикою, адекватним лікуванням і організацією якісної медичної допомоги. Таким чином між недоліками, допущеними під час перебування вагітної в пологовому стаціонарі Городоцької ЦРЛ (в період пологів) і смертю новонародженої дитини вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Надання медичної допомоги ОСОБА_3 як на догоспітальному, так і на госпітальному етапах в умовах Городоцької ЦРЛ супроводжувалося певними недоліками. Забезпечення належної діагностики і лікування вагітної під час її диспансерного спостереження, своєчасне родорозродження дозволили б якщо не уникнути, то хоча би знизити ризик розвитку несприятливого наслідку вагітності. Тому дії лікарів Городоцької ЦРЛ, які мали місце як під час спостереження ОСОБА_3 у жіночій консультації, так і під час перебування жінки у пологовому відділенні цієї лікарні перебувають у опосередкованому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю новонародженої дитини». Не зважаючи на те, що комісія неодноразово у висновках наголошує, що дотримання протоколів та стандартів надання медичної допомоги під час перебування ОСОБА_3 у Городоцькій ЦРЛ дозволило б якщо не уникнути, то хоча би знизити ризик розвитку несприятливого наслідку вагітності, наголошує, що між недоліками, допущеними під час перебування вагітної в пологовому стаціонарі Городоцької ЦРЛ і смертю новонародженої дитини вбачається причинно-наслідковий зв`язок, слідчий виносить постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Додатково вказують, що не зважаючи на наявність у справі трьох висновків судово-медичних експертиз, один з яких укладено Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, яке здійснює загальне науково-методичне керівництво, тобто експертиза тут проводиться на найвищому рівні компетенції, слідство ігнорує такі докази, навмисно робить наголос на виправдувальних доказах, при цьому ігноруючи обвинувальні. Крім цього, слідчим не проведено одночасного допиту осіб, свідчення яких не узгоджуються один з одним, зокрема її - ОСОБА_3 , як потерпілої з лікарями КЗ ГРР «Городоцька ЦРЛ» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та лікарем анестезіологом КЗ ЛОР «ОХМАТДИТ» ОСОБА_9 .. Свідчення, здобуті в ході одночасного допиту, могли б дати відповідь на запитання чи вчасно та у повному обсязі було проведено огляд, встановлено діагноз та прийнято рішення про проведення кесаревого розтину, а також чи вчасно було виконано таке оперативне втручання, чи вчасно у повному обсязі було проведено санацію ротової порожнини та дихальних шляхів новонародженій донечці. За участю потерпілого ОСОБА_4 взагалі не було проведено жодної слідчої дії, хоча йому було завдано непоправної шкоди у вигляді смерті його доньки.

Вважають, що досудовим слідством проведені не усі можливі слідчі дії, неналежним чином взято до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи, який укладали особи, що володіють спеціальними знаннями у сфері охорони здоров`я, внаслідок чого висновок про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення є передчасним, а постанова про закриття кримінального провадження такою, що підлягає скасуванню.

Заявники в судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд скарги у їх відсутності, вимоги такої підтримують та просять її задоволити.

Слідчий СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України.

Проаналізувавши підстави поданої скарги та матеріали кримінального провадження № 0000085 від 04.02.2017, приходжу до висновку про необхідність задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК. Так, відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,9,9-1частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст.9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Судом встановлено, що СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000085 від 04.02.2017 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

09.01.2023 слідчим цього відділення поліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України. Постанова мотивована тим, що згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 18 від 02.09.2021, який було складено експертами ДУ «Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи», дії лікарів Городоцької ЦРЛ, які мали місце як під час спостереження ОСОБА_3 в жіночій консультації, так і під час перебування жінки у пологовому відділенні цієї лікарні, перебувають у опосередкованому (непрямому) причинно-наслідковому звязку зі смертю новонародженої дитини. Внаслідок такого висновку слідчим було констатовано відсутність причинно-наслідкового звязку між діями лікарів Городоцької ЦРЛ та смертю новонародженої дитини, а, відповідно, і відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Однак з аналізу матеріалів досудового розслідування вбачається неповнота та певна упередженість під час розслідування даного кримінального провадження з огляду на наступне. Маючи в наявності два суперечливі висновки первинної судово-медичної експертизи, слідчий ОСОБА_5 призначає додаткову комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручає експертам ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», які, на мою думку, далі вичерпні відповіді на усі поставлені слідчим запитання, чітко окреслили коло відповідальних осіб, встановили недоліки лікаря під час спостереження за перебігом вагітності на пологовому етапі та вказали на конкретні нормативно-правові акти, недотримання яких лікарем призвело до важких наслідків, окреслили перелік аналізів, які не були призначені вагітній, однак призначення яких було доцільним за результатами її обстеження, що свідчить про фахову некомпетентність лікаря, констатували переношеність вагітності, чого не було виявлено лікарем тощо. Також даним висновком встановлено причинно-наслідковий зв`язок між недоліками, допущеними під час перебування вагітної у пологовому стаціонарі Городоцької ЦРЛ (в період пологів), і смертю новонародженої дитини (цит. «комісія вважає, що своєчасне розродження жінки і діагностування затримки росту плода та відповідна тактика ведення жінки дали б можливість уникнути розвитку дистресу плода в пологах з аспірацією навколоплідними водами та, не виключено, можливість збереження життя внутрішньоутробно інфікованої дитини. Отже смерть дитини можна вважати умовно-попереджуваною).

З незрозумілих для суду причин, жодним чином не аргументуючи свою незгоду з даним висновком, вказуючи лише на необхідність повного та неупередженого досудового розслідування, слідчий на виконання вказівок заступника начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 призначає четверту судово-медичну експертизу (також додаткову комісійну), проведення якої доручає експертам цієї ж установи, хоча додаткова експертиза призначається у разі неясності чи неповноти висновку експертизи. В чому саме полягала неясність чи неповнота слідчим не зазначено.

02.06.2020 слідчим було отримано лист в.о. начальника ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» про те, що цією експертною установою уже проводилася судово-медична експертиза у даному кримінальному провадженні і у разі виконання додаткової експертизи у тому ж складі експертів є можливість взяти її в роботу дещо раніше ніж після 2 років (тобто позачергово) (т.2 а.с.10). Між тим слідчим не погоджено такої пропозиції в.о. начальника ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», хоча логічним є проведення додаткової експертизи тим самим експертним складом, оскільки саме вони повинні уточнити чи додатково прояснити незрозумілі для слідчого висновки, викладені в первинному висновку. Натомість слідчий 02.10.2020 призначає повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручає експертам ДУ «Тернопільське обласне бюро судово-медичної експертизи», при цьому практично з аналогічними запитаннями, які були до цього поставлені експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Згідно останнього висновку, не зважаючи на те, що експерти використовували при її проведенні усі висновки попередніх експертиз, ними зроблено протилежний кінцевий висновок про опосередкований (непрямий) причинно-наслідковий зв`язок між допущеними лікарями недоліками та смертю дитини. Саме вказаний висновок і був покладений в основу постанови про закриття кримінального провадження, хоча попередній висновок ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» слідчим не спростовано жодними належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що органом досудового розслідування, не було вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, а відтак висновки про відсутність складу злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, є необґрунтованим та завчасними.

Слід зазначити, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, тому прийняття даного рішення можливе після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин провадження та оцінки слідчим зібраних та перевірених доказів у їх сукупності.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що слідчим не перевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної оцінки зібраним доказам, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження. Таким чином, приходжу до переконання, що скарга на постанову слідчого про закриття кримінального провадження є підставною та підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и л а :

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 09.01.2023 про закриття кримінального провадження № 0000085 від 04.02.2017 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1