Номер провадження: 11-кп/813/1060/23
Справа № 521/2223/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 10.03.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000084 від 30.09.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє:

-28.01.2016 Іллічівським міським судом Одеської обл. за ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 187, ст. 395 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 15.03.2021,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст.185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.05.2023, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 10.03.2023 під час розгляду к/п №0000084 від 30.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.05.2023, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та інших обвинувачених в зазначеному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також тим, що останній неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, з огляду на те, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість він має місце реєстрації та постійного проживання в м. Одесі.

Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду та застосувати відносно нього домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000084 від 30.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вчинених організованою групою осіб, пов`язані із незаконним проникненням до приміщення, спрямовані на власне незаконне збагачення, розміру спричиненої злочинами майнової шкоди, їх характеру, зухвалості та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час триває судовий розгляд кримінального провадження, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків.

Окрім того, враховуючи те, що відповідно до формулювання висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, останній є організатором злочинного угрупування, апеляційний суд вважає, що останній може також вчинити незаконний вплив на інших обвинувачених - співучасників організованої групи у цьому ж кримінальному провадженні.

Разом із цим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела доходу та законних засобів існування, а також те, що він є раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, свідчить про його схильність до вчинення злочинів корисливої направленості з метою незаконного збагачення та дає підстави вважати, що існує ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності в нього місця реєстрації та постійного проживання в м. Одесі, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Водночас, враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, при загалом вірному застосуванні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції допустився істотної помилки.

Так, ч. 3 ст. 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, тобто інкримінований обвинуваченому злочин не містить обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, що вказувало на обов`язковість визначенням судом 1-ої інстанції застави як альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне визначити розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених КПК України.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує вимоги п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, ч. 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, відповідно до ухвали Малиновського райсуду м. Одеси від 12.01.2023 відносно ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 130 000 грн.

Так, керуючись вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з огляду на обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, зважаючи на існування встановлених апеляційним судом ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також враховуючи раніше визначений розмір застави, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_7 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на останнього у разі внесення застави обов`язків, із покладенням на останнього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , скасування ухвали суду із постановленням нової про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.05.2023 включно, із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 10.03.2023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.05.2023, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 08.05.2023 включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 130 000 грн.

Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 03.04.2023, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього строком до 08.05.2023 включно процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 та заставодавцю, наслідки невиконання покладених на нього обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України,

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4