ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/246/23 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 641/4705/19 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Харкові матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10.01.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001394 від 05.08.2018, за пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 153, частиною 2 статті 15, пунктами 1, 10, 13 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 15, пунктами 1, 4, 13 частини 2 статті 115 КК України, -

встановила:

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10.01.2023 клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , строком на шістдесят днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», тобто до 10 березня 2023 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про звільнення його з-під варти відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову в застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_10 будь- якого запобіжного заходу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що справа перебуває на розгляді з червня 2019 та на теперішній час розгляд справи не розпочато, не допитано жодного потерпілого, свідка та обвинуваченого, не вивчено жодного доказу, внаслідок чого вважає, що його підзахисний тривалий час безпідставно перебуває за гратами, внаслідок чого нівелюються його права.

Звертає увагу на те, що його підзахисний ОСОБА_10 категорично заперечує проти застосування відносно нього будь-яких запобіжних заходів, оскільки органом досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно нього, не були встановленні усі об`єктивні дані і фактичні обставини причетності останнього до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Окрім цього, вважає необхідним враховувати і правову позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка полягає в тому, що тілесні ушкодження їй заподіяв не ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 , яка в даному кримінальному провадженні також є потерпілою і це принципово важливо для об`єктивного та неупередженого розгляду справи. Але вказані обставини не взяті до уваги ні прокурором ні судом.

Захисник звертає увагу колегії суддів на те, що ще на етапі розгляду питання щодо обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, аргументами на користь такого рішення, стали серйозність звинувачень, пред`явлених останньому та ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Після цього, прокурори та суди не навели жодних інших підстав для продовження тримання ОСОБА_10 під вартою, а лише зазначали, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані судом.

На думку сторони захисту, на теперішній час судом не дотримано всіх вимог, що ставляться чинним законодавством до порядку продовження строку тримання під вартою, який є найбільш тяжкий запобіжний захід.

Зауважує, що обґрунтування прокурором наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним, тому у суду були законні підстави звернути увагу прокурора на обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку.

Таким чином, ризики, на які посилався прокурор при розгляді клопотання про продовження строку обвинуваченому тримання під вартою, не давали достатніх підстав суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ОСОБА_10 не має наміру переховуватися від суду, доказів незаконного тиску на потерпілих та свідків у сторони обвинувачення також немає, скоювати нові злочини ОСОБА_10 не збирається.

Крім цього, на його погляд, прокурор не навів об`єктивних данних про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 статті 177 КПК України.

Обвинуваченим ОСОБА_10 також було подано апеляційну скаргу, в якій він просить закрити кримінальне провадження та звільнити його з-під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог КПК України.

Зокрема, обвинувачений зазначив, що судом неодноразово та систематично порушуються його права на захист, свободу та особисту недоторканість, а також розумні строки судового розгляду.

Також ОСОБА_10 посилається на незрозуміле йому обвинувачення, яке ні прокурором ні судом йому не роз`яснено. Крім того йому не вручалась підозра на підставі, якої було складено обвинувальний акт.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у підготовчому судовому засіданні, судом не було розглянуто заявлений ним відвід колегії суддів, оскільки він бажає про розгляд кримінального провадження судом присяжних, також судом не розглянуто його клопотання, подане ним в порядку частини 4 статті 286 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_12 та її представник - адвокат ОСОБА_13 , які були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду, в судове засідання не явились, надали письмові заяви в яких просили апеляційні скарги залишити без задоволення, апеляційний розгляд провести без їх участі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до положень частини 4 статті 405 КПК України, неприбуття учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги, просила їх задовольнити та зазначила, що вона не вважає себе потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 тілесних ушкоджень їй не спричиняв і з заявою про притягнення до відповідальності, вона не зверталася, думку представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд виходив з тих обставин, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, суду не надано, а отже на даний час не перестали існувати зазначені ризики, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважав, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 153, частиною 2 статті 15, пунктами 1, 10, 13 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 15, пунктами 1, 4, 13 частини 2 статті 115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд апеляційної інстанції виходить з принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи апеляційних скарг щодо непричетності ОСОБА_10 до інкримінованих йому злочинів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_10 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті людині та у закінченому замаху на вчинення вбивства, на думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей обвинувачений ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Згідно з частиною 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, що свідчить про дотримання порядку продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_10 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності правових підстав для зміни чи скасування ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10.01.2023 за доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10.01.2023 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: