УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/1976/23

Провадження №: 1-кс/755/373/23

"17" лютого 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 лютого 2023 року за за № 0000546 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора про накладення арешту на майно, у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні та необхідністю встановлення обставин визначених ст. 2, 91 Кримінальним процесуальним кодексом (далі КПК) України та при наявності на те передумов згідно ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені у клопотанні відомості на підтвердження доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві розслідується наведене кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 355 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 08 лютого 2023 року приблизно о 22 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб примушували до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09 лютого 2023 року слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 було проведено невідкладний обшук приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 5S» білого кольору, IMEI НОМЕР_1 , куртку бежевого кольору.

Надалі, 09 лютого 2023 року вилучені предмети було визнано речовими доказами кримінальному провадженні.

Відповідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позов, стягнення з юридичної особиотриманої неправомірної вигод, можливої конфіскації майна.

У світлі цих обставин прокурор просить задовольнити заявлене клопотання.

Позиція сторін

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Також, ураховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК).

В силу норм ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: […] 7) арешт майна.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

В цій ситуації заявник заявив підставу арешту - збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані […] внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В даній справі, у перше дане клопотання прокурора надійшло до суду 14 лютого 2023 року та ухвалою слідчого судді від тієї ж дати його залишено без руху з огляду на те, що у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави арешту відповідно до положень статті 170 цього Кодексу із змінами, внесеними згідно із Законом № 720-IX від 17.06.2020, такяк заявники умотивовують своє звернення з посиланням на положення частини 1 ст. 170 КПК не у редакції Закону № 720-IX від 17.06.2020, а згідно редакції до Закону № 1019-VIII від 18.02.2016, тобто з посиланням на норму права, яка не є чинною, на момент його розгляду.

За наслідками усунення недоліків прокурор подав 17 лютого 20223 року клопотання про арешт майна, у якому не усунув цей недолік та в котре умотивовує своє звернення з посиланням на положення абзацу 1 частини 1 ст. 170 КПК не у редакції Закону № 720-IX від 17.06.2020, а згідно редакції до Закону № 1019-VIII від 18.02.2016.

З рішення ВСУ у справі № 5-205кс15 випливає, що Кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.

Адже, на відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.

Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе, адже процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ст. 5 КПК України).

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії, апріорі, зРішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 рокуубачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому у світлі положень статті 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є в т.ч. те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тим самим, у справі є дійсними обставини визначені ч. 1 ст. 173 КПК як підстава для відмови у задоволенні клопотання, а саме установленість факту не доведеності необхідності такого арешту з дотриманням вимог ст. 170 КПК у редакції Закону № 720-IX від 17.06.2020.

У той час, як застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.

Дотримання встановленої правової процедури здійснення процесуальної дії означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону.

Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення процесуальної дії визначеної людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку визначеного ст. 170 КПКу редакції Закону № 720-IX від 17.06.2020 призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Тим самим, у ключі наведеного слід констатувати, що завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України № 1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Також супутньо слідчим суддею зауважується, що клопотання прокурора не відповідає вимогам частини 2 статті 171 КПК України, оскільки зводиться до цитування положень статей 98, 236, 167, 170, 171 КПК України, без наведення відповідного фактичного обґрунтування, у зв`язку з чим майно, на яке прокурор просить накласти арешт є речовим доказом, а також обґрунтування необхідності арешту такого майна. Виділення або ж цитування тих або інших цитованих (скопійованих) прокурором норм КПК України у клопотанні про арешт майна безвідносно до обставин конкретного кримінального провадження не може вважатися зазначенням мети та підстави арешту, та наведенням відповідного обґрунтування необхідності арешту у розумінні статті 171 КПК України, з посиланням на те, що відповідне майно відповідає критеріям ст. 98 указаного Кодексу.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи наведені обставини уважає за слушне відхилити дане клопотання, так як не доведено саму необхідність такого арешту з дотриманням вимог ст. 170 КПК у редакції Закону № 720-IX від 17.06.2020.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 лютого 2023 року за за № 0000546 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_6