Дата документу 13.02.2023 Справа № 336/6396/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/6396/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/482/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника - ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 ,

розглянула 13 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Райполе Межевського району Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

В період часу з 22.00 години 08 червня 2021 року по 03.00 годину 09 червня 2021 року ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , сокирою, яку утримувала у правій руці, нанесла не менше 12 ударів у область лівої половини голови та передньої поверхні шиї ОСОБА_10 , внаслідок чого останньому були спричинені різані та колото-різані рани передньої поверхні шиї з ушкодженням загальних сонних артерій справа та зліва, правої та лівої вен, зв`язку проміж гортанню та надгортанником, стравоходу, рани у виличній ділянці зліва, потиличній ділянці зліва, скроневій ділянці зліва з ушкодженням лівої скроневої артерії, відкритий перелом лівої скроневої та тім?яної кісток, від яких настала смерть ОСОБА_10 09 червня 2021 року на місці подій.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2021 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного судом виду примусових заходів медичного характеру особі підозрюваної.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в ухвалі не наведено обґрунтування того, що ОСОБА_9 за своїм психічним станом і характером вчиненого становить особливу небезпеку для суспільства і за цими ознаками потребує лікування в умовах суворого нагляду. В ході дослідження Висновку № 283 стороною захисту не віднайдено обґрунтування необхідності застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу саме із суворим спостереженням. Навпаки, згідно викладеного у висновку дослідження експерта-психолога, ОСОБА_9 конкретні завдання осмислює і утримує, але потребує додаткових пояснень та всіх видів допомоги, яку в свою чергу використовує не завжди, іноді ускладнюється перенести на сходу ситуацію, виявляє зниження здобутих навичок та знань. Допитаний експерт ОСОБА_11 так і не зміг у суді навести будь-які інші підстави застосування до ОСОБА_9 найсуворішого виду примусових заходів.

Крім того, судом не прийнято до уваги вік ОСОБА_9 , якій на сьогодні вже 84 роки. ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, ніколи не притягувалась до відповідальності. Вона не може обходитись без сторонньої допомоги, фактично проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_8 , яка супроводжувала матір до усіх судових засідань та здійснює за нею догляд. За поясненнями дочки ОСОБА_8 , яка була допитана судом у якості свідка, її матір ОСОБА_9 на сьогодні не може самостійно здійснювати догляд за собою, постійно потребує стороннього догляду, не може самостійно пересуватись далі місця мешкання.

Просить ухвалу суду змінити в частині пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_9 , її захисник та законний представник у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги процесуального закону виконав належним чином та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Згідно ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Правова позиція Європейського суду з прав людини визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Частиною 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року передбачено, що розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Відповідно до вимог п.4 ч.1, ч.5 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Дослідивши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Так відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 283 ОСОБА_9 виявляла та виявляє ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з психотичними включеннями. Ступінь наявних психічних порушень на момент злочину був такий, що вона не могла усвідомлювати фактичний характер та соціальну небезпеку своїх дій та керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_9 також не може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим спостереженням.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_9 страждає на деменцію внаслідок ураження головного мозку, яка потребує уваги та медичних заходів, здійснення суспільно небезпечного діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, внаслідок чого вона представляє небезпеку для себе та оточуючих, остання потребувала застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (згідно ч.5 ст.94 КК України).

Колегія суддів вважає, що ставити під сумнів правильність цього висновку не вбачається підстав, а тому висновки суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції матеріалах провадження та є обґрунтованими.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_11 , який підтвердив висновки експертизи та додатково пояснив, що в ході обстеження у ОСОБА_9 виявлені ознаки деменції, її розвиток можна пригальмувати, але існуючими засобами лікування стан особи не можливо покращити. Тож наразі ОСОБА_9 рекомендовано саме спостереження з суворим наглядом, але в подальшому у разі зміни її стану суворість такого нагляду може бути змінена на посилений або загальний, або застосовано інший захід медичного характеру.

Посилання сторони захисту на можливість застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого виду примусових заходів медичного характеру колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відносно ОСОБА_9 здійснювалося кримінальне провадження за вчинення суспільно небезпечного діяння, ознаки якого підпадають під вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що кваліфікується як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

За висновками експертів ОСОБА_9 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для представляє небезпеку для себе та оточуючих і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції даних про особу ОСОБА_9 колегія суддів не бере до уваги.

Так, позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_9 не спростовують та не впливають на висновки суду про необхідність застосування відносно останньої примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

З цього приводу необхідно зауважити, що для вирішення заявленого у клопотанні питання, приймається до уваги психічний стан здоров`я особи, який є існуючим на теперішній час, але ці обставини не є сталими, потребують медичного нагляду у динаміці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, ухвалена з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_9 , постановлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено. А тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4