Справа № 486/1096/19
Провадження №1-кп/472/7/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів

судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №1 смт. Веселинове кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000048 від 26.01.2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, дітей на утриманні не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який працював по договору про надання послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_7 ,

захисники - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілий - ОСОБА_12 ,

представник потерпілого - ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 25.01.2016 року близько 21.00 год. в приміщенні кафе "Український дворик", яке розташоване по бульвару Курчатова, буд. №3 "Д" в м. Южноукраїнську , між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 через незначний привід виникла сварка, в продовження якої на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у останнього виник непрямий та неконкретизований умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_12 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження.

З метою реалізації свого злочинного непрямого та неконкретизованого умислу, направленого на заподіяння ОСОБА_12 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_7 , допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілому ОСОБА_12 , дістав з правої кишені куртки ніж та вістрям його леза завдав ОСОБА_12 чотири удари, три з яких в грудну клітину, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, від яких ОСОБА_12 втратив свідомість в підсобному приміщенні для миття посуду, куди він пройшов після ненесення йому ножових поранень із залу кафе.

Своїми незаконними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав повністю в зв`язку з відсутністю в його діях умислу на вбивство потерпілого. В судовому засіданні суду показав, що 25 січня 2016 року він зі своїм братом ОСОБА_14 та ще з двома чоловіками сиділи і відпочивали в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. Потім два чоловіка пішли, а вони з братом лишились. Був вже темний час, приміщення кафе розділялось на дві зали. До них з іншої зали підійшов ОСОБА_12 і почав в грубій формі вимагати купити йому випити горілки. Вони йому відмовили і він пішов від них. Потім вони вийшли на вулицю, де ОСОБА_12 одразу налетів на них і почав бити. Ударив його пляшкою по лобі та кулаком в обличчя, від чого він впав на землю. Зі слів брата, ОСОБА_12 ударив його також. Потім ОСОБА_12 пішов від них. А він з братом ОСОБА_14 пішли в середину кафе для того, щоб прийти в себе та перевести дух, оскільки удари були дуже сильні, і вони ледве стояли на ногах. В цей час до них знову підійшов ОСОБА_12 і почав їх бити, але як далі проходили події, він не пам`ятає. Пам`ятає вже як його вели його брат ОСОБА_14 та його співмешканка ОСОБА_15 під руки додому, оскільки він сам не міг пересуватись. Визнав, що в нього був із собою ніж перочинний, складний, викидний на кнопці, який він в цей день брав на риболовлю. Вказує, що в нього не було умислу на вбивство ОСОБА_12 . В якій кількості та в якому порядку він наніс ОСОБА_12 удари ножем він не пам`ятає, зазначив, що наносив удари ножем ОСОБА_12 хаотично, лежачи на підлозі, захищаючись від нього, який був зверху на ньому і наносив йому удари по голові.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів:

- Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду показав, що 25 січня 2016 року приблизно о 21.00 годині він сидів з чоловіками в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнську, де вони відпочивали, вживали алкогольні напої. Потім чоловіки пішли, а він залишився в кафе. Було вже темно, кафе розділено на дві зали. Він вийшов із зали до барної стійки та замовив каву. В іншій залі кафе сиділи за столиком два чоловіка. Хтось із цих чоловіків закурив цигарку і працівниця кафе зробила їм зауваження, на яке вони не відреагували. Потім він сам зробив їм зауваження, і ОСОБА_7 запитав в нього: "А хто ти такий?", і запропонував йому вийти на вулицю для з`ясування стосунків, на що потерпілий погодився. Він пішов на вулицю разом з ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_14 . На вулиці ОСОБА_7 відразу наніс удар кулаком в обличчя, на що потерпілий ОСОБА_12 ударив його кулаком в обличчя у відповідь, і в цей час на нього налетів ОСОБА_14 , який намагався ударити його, однак потерпілий ухилився і ударив ОСОБА_14 кулаком в обличчя. Після цього він повернувся в кафе до барної стійки. Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_14 повернулись в кафе і ОСОБА_16 сказав йому: "Що ти там за жінками ховаєшся?". ОСОБА_12 відповів, що він не ховається за жінками та підійшов до ОСОБА_7 , і останній відразу ж йому наніс 1 удар ножем в область грудної клітини, потім ще 1 удар в область грудної клітини, і ще 1 удар в плече. Удари були нанесені один за одним. Після третього удару ножем в грудну клітину він схопив обвинуваченого за руку, в цей час підбіг до них брат обвинуваченого - ОСОБА_14 , і він брата обвинуваченого ОСОБА_17 схопив за одяг і вони втрьох впали на підлогу. При падінні випадково трапилося, що він впав на живіт обвинуваченого ОСОБА_7 . Піднімаючись з підлоги, він став відтягувати руку ОСОБА_7 з ножем в його грудях від себе, таким чином витягнувши ніж зі своїх грудей. Підвівшись з підлоги, він пройшов приблизно 10 м. і зайшов за прилавок, бо там небезпечно було лишатись, зайшов на кухню, де втратив свідомість. Зазначив, що займався боксом близько 5 років.

Під час повторного допиту потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні суду показав, що нецензурною лайкою до ОСОБА_7 та ОСОБА_14 він не висловлювався. Больовий захват за ногу ОСОБА_7 він не застосовував. Після бійки на вулиці вони зайшли в кафе. Біля барної стійки він підійшов до ОСОБА_7 для того, щоб порузумітися, мирно вирішити їх спір, ОСОБА_7 підійшов до нього і наніс йому 4 удари ножем, 1 удар попав в плече, інші в область грудної клітини справа та зліва. Удари ОСОБА_7 наніс йому в положенні стоячи обличчям до нього біля барної стійки. Він в цей час теж стояв обличчям до ОСОБА_7 . Потім збоку налетів його брат ОСОБА_14 . Він схопив ОСОБА_7 за руку і вони втрьох впали на підлогу. Коли вони впали, то ніж був в нього грудях. Потім він знайшов в собі сили, щоб підвестись. Тримаючи ОСОБА_7 за руку, в якій той тримав ніж, він піднявся, таким чином вийнявши зі своїх грудей ножа, а ніж лишився в руці ОСОБА_7 . Після цього він пішов за барну стійку в кухню і там втратив свідомість. Що робив ОСОБА_7 після цього, він не знає. Апеляція на вирок суду першої інстанції під час першого розгляду справи, яка була подана нібито від його імені, де він підтримав версію обвинуваченого щодо мехінізму нанесення йому тілесних ушкоджень, була надрукована захисником на той час ОСОБА_7 - ОСОБА_18 яка йому її дала підписати через його захисника - ОСОБА_19 , він її не читав, і не розумів, що підписує апеляційну скаргу на вирок відносно ОСОБА_7 , а тому просить вважати вірними його показання, які він надає при цьому розгляді справи у Веселинівському районному суді. Також зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 телефонував йому в слідчий ізолятор і вимагав, щоб він підтримав в апеляційному суді апеляційну скаргу, яку склала від його імені захисник ОСОБА_18

- Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду показав, що наприкінці січня 2016 року він з братом ОСОБА_7 зайшли в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ, замовили поїсти, 100 г горілки та пива. Потім до них підсів з іншої зали кафе ОСОБА_12 і попросив їх купити йому горілки, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Вони відмовили йому і він пішов від них. Він зателефонував цивільній дружині ОСОБА_20 , щоб вона підійшла до них в кафе, оскільки вони мали намір разом сходити до магазину за продуктами, а потім піти додому. Після чого вони вирішили вийти перекурити на вулицю, де почекати на ОСОБА_21 . Коли вони вийшли на вулицю, то на них відразу налетів ОСОБА_12 і наніс йому серію ударів кулаками по обличчю, від чого він впав на землю і вдарився потилицею об бетон. Потім вони з братом зайшли в кафе для того, щоб перевести подих та вмитися. В кафе ОСОБА_16 запитав у ОСОБА_12 , за що він їх побив. Більше нічого не бачив і погано пам`ятає, оскільки в нього запливли очі від отриманих тілесних ушкоджень, і він себе погано почував, присів на лавку, а голову схилив. Ударів ножем не бачив, але зазначив, що в той день ОСОБА_7 був на риболовлі і з собою він мав невеликий розкладний ніж, який використовував під час риболовлі. В кафе в нього цей ніж також з собою був, оскільки лишився з риболовлі.

- Показаннями свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні суду показала, що 5 років тому працювала барменом в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. В той день ОСОБА_7 бачила вперше, а ОСОБА_12 був постійним клієнтом в кафе. Бачила їх тоді в один вечір в кафе. Бачила як вони разом виходили на вулицю. Більше нічого не пам`ятає. Підтвердила, що підписувала протокол свого допиту в ході досудового розслідування, однак, які саме показання давала, не пам`ятає, та зараз також не може надати показання, оскільки обставин тих подій не пам`ятає.

- Показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні суду показав, що він на той час працював хірургом в лікарні в м. Южноукраїнськ, в яку потрапив ОСОБА_12 після ножового поранення. Вказав, що оперував потерпілого, в якого було ножове поранення серця. Поранення в серце було одне. Якщо б потерпілому вчасно не було надано медичну допомогу, то він би помер. Тобто, поранення було смертельне. ОСОБА_12 , перебуваючи в шоковому стані після поранення, міг близько 10-40 хвилин вчиняти активні дії.

- Показаннями свідка ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні суду показала, що вона працювала в 2016 році барменом в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. Бачила в один із вечорів в кафе ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , між якими вникла бійка. Бачила, що вони лежали на підлозі, а коли вони піднялися з підлоги, то вона повернулася і побачила після бійки на підлозі ножа. Після бійки ОСОБА_12 зайшов до кухні кафе, на ньому була кров, і він упав на підлогу від втрати свідомості. Після чого вона викликала поліцію. Також зазначила, що освітлення в той вечір в кафе було не дуже світле, тускле.

- Показаннями свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні суду показала, що в 2016 році вона була на роботі в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. ОСОБА_12 сперечався з ОСОБА_7 , і вона пішла на кухню. Потім почула, що ОСОБА_12 "підрізали". Після чого ОСОБА_12 забіг на кухню і впав. Бачила на ньому була кров в області живота. Ножа вона там не бачила.

- Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні суду показала, що в 2016 році ОСОБА_14 зателефонував їй і попросив підійти до кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. Коли вона прийшла, то ОСОБА_7 та ОСОБА_14 були побиті. Олексій сидів на підлозі біля перекинутого столу, він був побитий, весь в крові. ОСОБА_14 також був дуже сильно побитий, він сказав, що їх побив боксер. В ОСОБА_16 були руки в крові, ножа вона там не бачила. В ОСОБА_16 було дуже сильно побите обличчя та гуля над оком. У ОСОБА_26 було вухо синє і руки побиті. ОСОБА_27 відмовився викликати швидку допомогу, і вона з ОСОБА_26 взяли ОСОБА_16 під руки і пішли до них додому. Руденки там вмились, і потім вони повели ОСОБА_7 до нього додому, оскільки самостійно пересуватись він не міг. Бійку вона не бачила.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- Рапортом інспектора-чергового Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу ГУ НП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_28 , який зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу ГУ НП в Миколаївській області 25.01.2016 року №336 (Т.2 а.с. 201), в якому ОСОБА_28 доповідає, що 25.01.2016 року о 21.50 год. до ЧЧ Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області надійшло повідомлення чергового фельдшера відділення швидкої допомоги Южноукраїнської ЦМЛ, що для надання медичної допомоги доставлено мешканця с. Богданівка Доманівського району, непрацюючого - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тілесними ушкодженнями у вигляді: колото-різаного ножового проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням легенів, та в стані алкогольного сп`яніння, які 25.01.2016 року близько 21.20 год. у м. Южноукраїнську в кафе "Український дворик" по вул. Миру спричинив невідомий чоловік, - вказаний доказ в сукупності з іншими доказами по справі підтверджує, що 25.01.2016 року ОСОБА_12 дійсно було спричинено тілесні ушкодження в кафе "Український дворик" по вул. Миру в м. Южноукраїнськ.

- Витягом з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення (Т.2 а.с. 202), а саме, що 25.01.2016 року до Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області надійшло повідомлення чергового фельдшера ДЗ "СМСЧ - 2" м. Южноукраїнськ про те, що до ДЗ "СМСЧ - 2" було доставлено ОСОБА_29 з діагнозом: проникаюче ножове поранення лівої сторони грудної клітини з ушкодженням лівого шлуночка серця, шириною 0,5 см., ушкодження нижньої частини лівої легені шириною близько 0,5 см. та глибиною близько 0,1 см., які останній отримав за невідомих обставин, - даний доказ в сукупності з іншими доказами по справі підтверджує, що 25.01.2016 року ОСОБА_12 дійсно було спричинено тілесні ушкодження.

- Протоколом огляду місця події від 25.01.2016 року (Т.2 а.с. 203-204), відповідно до якого старший слідчий СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_30 провів огляд місця події, яким встановив: місцем огляду є приміщення кафе "Їдальня", що розташоване по вул. Миру в м. Южноукраїнськ . В ході огляду приміщення даного кафе встановлено, що воно має дві зали, кухню та складські приміщення. В ході огляду першої зали встановлено, що під лівою стіною є ряд з чотирьох столів. На третьому столі наявна пляшка з-під пива "Янтар" та чотири пластикові стаканчики. Зі слів персоналу, саме за вказаним столом сиділа компанія людей, двоє з яких спричинили ОСОБА_31 тілесні ушкодження. Між другим та третім столами третього ряду наявні сліди темно-бурої речовини, зовні схожої на кров. В правому куті даного приміщення знаходяться холодильник з алкогольними напоями та барна стійка, - даний доказ підтверджує, що дійсно місцем нападу, де ОСОБА_31 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді ножових поранень, є приміщення кафе " Їдальня " ( " Український дворик "), що розташоване по вул. Миру (бульвар Курчатова, буд. №3 «Д» в м. Южноукраїнську .

В судовому засіданні сторона захисту просила визнати недопустимим доказом Протокол огляду місця події від 25.01.2016 року - з тієї підстави, що огляд проведено до внесення відомостей в ЄРДР, огляд проведено без згоди власника приміщення (кафе), відсутня фототаблиця до протоколу.

Суд вважає дані твердження сторони захисту необґрунтованими, виходячи з такого.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Такий підхід узгоджується положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 30 Конституції України.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що підставою для проведення огляду місця події (приміщення кафе) стало повідомлення чергового фельдшера відділення швидкої допомоги Южноукраїнської ЦМЛ, яке надійшло до ЧЧ Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області про те, що для надання медичної допомоги доставлено мешканця с. Богданівка Доманівського району, непрацюючого - ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тілесними ушкодженнями у вигляді: колото-різаного ножового проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням легенів, та в стані алкогольного сп`яніння, які 25.01.2016 року близько 21.20 год. у м. Южноукраїнську в кафе "Український дворик" по вул. Миру спричинив невідомий чоловік. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування обставин події, що відбулася, було здійснено огляд приміщення кафе, де ОСОБА_31 були спричинені тілесні ушкодження. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. Також варто зазначити, що закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

У даному кримінальному провадженні суд, виходячи із сукупності всіх обставин, що супроводжували слідчу дію, встановив, що згода на огляд місця події в приміщенні кафе була надана, оскільки будь-яких заперечень протокол огляду місця події не містить, та під час огляду були присутні працівники цього кафе.

За вказаних обставин, відсутність письмового документа, що містить згоду на проведення слідчої дії в приміщенні кафе, у даній справі немає вирішального значення, так як письмова заява є одним із можливих, але не єдиним способом підтвердження такої згоди.

- Постановою про визнання речовим доказом по кримінальному провадженню від 20.02.2016 року (Т.2 а.с. 208-209), відповідно до якої визнано речовими доказами дві пляшки з-під пива "Янтар" ємкістю 0,5 літри кожна та чотири пластикові стаканчики, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області.

- Постановою про визнання речовим доказом по кримінальному провадженню від 20.02.2016 року (Т.2 а.с. 213-214), відповідно до якої визнано речовими доказами чоловічі джинси синього кольору, чоловічі джинси чорного кольору, чоловічий светр чорного кольору та чоловіча куртка чорного кольору, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області.

- Протоколом огляду предмету від 28.01.2016 року (Т.2 а.с. 211-212), відповідно до якого старший слідчий СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_30 провів огляд предмета, який встановив: предметом огляду є полімерний пакет, який надав для огляду ОСОБА_14 . Під час огляду вказаного пакету встановлено, що в ньому знаходяться куртка чорного кольору, чоловіча, яка виготовлена з тканини. Під час огляду вказаної куртки встановлено, що на капюшоні та біля лівого рукава маються п`ятна бурого кольору. Також у вказаному пакеті містяться джинси чорного кольору, які є брудними. Біля лівої передньої кишені даних штанів є плями бурого кольору, зовні схожі на кров. Дані предмети поміщені до пакету. Також в пакеті знаходяться чоловічі штани (джинси) синього кольору, на передній частині яких є плями бурого кольору, зовні схожі на кров; чоловічий светр чорного кольору з різнокольоровими полосами на передній частині, на якому наявні плями бурого кольору.

Хоча сторона захисту і посилалася на недопустимість даних доказів (дві постанови про визнання речовими доказами та протокол огляду предмета), з огляду на те, що не встановлено місце видачі одягу ОСОБА_14 , не проведено судових експертиз даного одягу, не встановлено та не підтверджено належність даного одягу, не проведено судових експертиз пляшок з-під пива "Янтар" ємкістю 0,5 літри кожна та чотирьох пластикових стаканчиків, не встановлено, яке вони мають відношення до даного кримінального провадження, однак, суд, оцінюючи вказаний протокол огляду предмету від 28.01.2016 року та постанови про визнання речовими доказами від 20.02.2016 року в сукупності з іншими доказами, вважає їх допустимими доказами, оскільки дані речі визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, а сам протокол не містить істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, а визнання їх недопустимими доказами не тягне за собою жодних наслідків.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 218), відповідно до якого старший слідчий СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_30 провів впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_12 , в результаті якого останній впізнав особу на фотознімку №3, яка нанесла йому удари ножем.

- Довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 219), відповідно до якої на фото №3 зображений ОСОБА_7

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 219-а), відповідно до якого старший слідчий СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області поліції ОСОБА_30 провів впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_22 , в результаті якого остання впізнала особу на фотознімку №3, в руках якої бачила ніж.

- Довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 220), відповідно до якої на фото №3 зображений ОСОБА_7 .

Тобто, дані протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року дійсно підтверджують той факт, що саме ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_31 удари ножем, оскільки інформація, яка зазначена у вказаних протоколах, узгоджується з показаннями, наданими потерпілим ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Сторона захисту в судовому засіданні просила визнати недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року - з тієї підстави, що фотознімки, які пред`являлись для впізнання, суттєво відрізняються між собою, оскільки у ОСОБА_7 на фото міститься синець під оком, а в інших осіб на фото такого синця немає, і не зафіксовано, за якими ознаками впізнається особа.

Твердження строни захисту про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року суд вважає неспроможними, оскільки потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, яка нанесла йому чотири удари ножем, спричинивши тілесні ушкодження, підтвердив, що з ним в ході досудового слідства проводилась процедура впізнання по фотознімкам, де він також впізнав ОСОБА_7 як особу, яка нанесла йому чотири удари ножем. Даний факт підтверджений і самим обвинуваченим ОСОБА_7 , а тому в сукупності з іншими доказами, дані протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.01.2016 року суд вважає допустимими доказами.

- Висновком експерта №41 від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 221-222), відповідно до якого на основі даних судово-медичного дослідження медичної карти стаціонарного хворого №344/124 на ім`я ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і приймаючи до уваги відомі осбтавини справи, у ОСОБА_29 мали місце: два непроникаючих колото-різаних поранення на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різане поранення лівого плеча, одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою. Тілесні ушкодження виникли від дії предметів, які мають колюче-ріжучі властивості, могли виникнути від удару, ударів цими предметами. Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди ОСОБА_12 поступив 25.01.2016 року о 21.30 год. Згідно з наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року п. 2.1.3. проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Згідно з п. 2.3.3. непроникаючі колото-різані поранення на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різане поранення лівого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи кількість ран, то можливо нанесено чотири удари. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від удару, ударів вістрям клинка ножа. Потерпілий та нападаючий в момент нанесення потерпілому тілесних ушкоджень знаходилися обличчям один до одного.

Даний висновок експерта підтверджує той факт, що потерпілому ОСОБА_31 дійсно були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різане поранення лівого плеча, одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою.

Крім того, в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_32 надав роз`яснення вказаного висновку, зокрема суду показав, що з такими ушкодженнями, які були у потерпілого ОСОБА_29 , останній міг здійснювати активні дії (ходити, бігати) приблизно від 10 до 40 хвилин. В момент нанесення потерпілому ударів, останній до травмуючого предмету знаходився обличчям. Де конкретно знаходилася особа, яка наносила удари травмуючим предметом, він точно не може сказати, оскільки ці обставини слід з`ясовувати в ході слідчого експерименту, ймовірно, що нападник і потерпілий в момент нанесення ударів ножем знаходились один до одного обличчям до обличчя. Такі удари можна було нанести клинком ножа. Він не може сказати, як були розташовані, тобто яке займали положення, (стоячи, сидячи чи лежачи) потерпілий та обвинувачений в момент нанесення ударів ножем один до одного, оскільки всі ці обставини необхідно встановлювати під час слідчого експерименту. Було нанесено чотири удари: 3 в ділянці грудної клітини, і 1 на лівому плечі. Куди було нанесено перший удар, неможливо встановити, оскільки удари були нанесені в короткий проміжок часу. Довжина клинка могла бути від 4 до 7 см., точно сказати він не може, оскільки це залежить від конструкції тіла особи.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2016 року з потерпілим ОСОБА_12 , за участю статиста, з фототаблицею (Т.3 а.с. 1-11), проведеним старшим слідчим СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_30 , яким встановлено, що: ОСОБА_12 показав, як 25.01.2016 року у вечірній час він знаходився в кафе "Український дворик", що розташований по вул. Миру в м. Южноукраїнську , де він вживав алкогольні напої. Від вжитих алкогольних напоїв він заснув за столом. Показав, як прокинувся і вийшов до першої зали та підійшов до барної стійки вказаного кафе, де замовив чашку кави. Показав, де в той момент в кафе сиділи два чоловіки, один з яких запалив цигарку в приміщенні кафе. Помітивши це, він зробив зауваження вказаному чоловіку, на яке він відреагував агресивно та запропонував вийти на вулицю і вирішити там всі питання. Після цього вони разом направились на вулицю. Продемонстрував, як вийшовши на вулицю, вказаний чоловік наніс йому удар в обличчя. Після цього ОСОБА_12 наніс удар у відповідь та від даного удару вказаний чоловік впав на землю. В цей час він помітив другого чоловіка, який швидко рухався до нього, при цьому даний чоловік раніше сидів за одним столиком з чоловіком, з яким у нього виник конфлікт. Помітивши його, він зрозумів, що даний чоловік хоче нанести йому удар та він наніс удар першим. Від вказаного удару чоловік впав на землю, а сам ОСОБА_12 повернувся в приміщення кафе. Коли він зайшов в приміщення кафе, йому хтось сказав "ззаду". Він повернувся і помітив одного з чоловіків, з якими в нього виникла бійка, який намагався нанести йому удар. Він ухилився від даного удару та наніс зустрічний удар. Від вказаного удару даний чоловік впав на землю. Після цього він відійшов до барної стійки. Через декілька хвилин він підійшов до вказаних чоловіків, які знаходилися біля столику поруч з барною стійкою для того, щоб вирішити їхній конфлікт іншим шляхом. Підійшовши до них та почавши спілкуватись, він помітив в руці одного з чоловіків, а саме ОСОБА_7 , ножа. Показав, як і куди після цього ОСОБА_7 почав наносити удари вказаним ножем. В цей час він схопив його за руку та почав валити на підлогу. Коли вони падали, він схопив і другого чоловіка та вони впали втрьох. Коли вони впали, він схопив ОСОБА_7 за руку, якою той тримав ніж, і вийняв ножа зі своєї грудної клітини. Після цього, хвилюючись за своє життя, він вибіг в кімнату для миття посуду і втратив свідомість.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року зі свідком ОСОБА_25 з фототаблицею (Т.3 а.с. 13-18), проведеним старшим слідчим СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_30 , яким встановлено, що: свідок показала, що 25.01.2016 року вона знаходилась на зміні в кафе "Український дворик". Показала, де у вечірній час, коли вона знаходилась за барною стійкою, якийсь чоловік, який сидів за столиком, почав палити цигарку. Вона зробила йому декілька зауважень, але він ніяк не відреагував. Дане зауваження почув ОСОБА_12 , який на той час знаходився в сусідній залі кафе, та вийшов до тієї зали, де знаходився цей чоловік. Коли ОСОБА_12 вийшов з сусідньої зали, то між ним та вказаним чоловіком виникла суперечка. Як пояснила ОСОБА_25 , почувши, що почалася суперечка, вона пішла до побутового приміщення, оскільки в неї почалася істерика. Через декілька хвилин вона побачила, як до службового приміщення забіг ОСОБА_12 , при цьому груди його були повністю закривавлені, після чого він впав на підлогу.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2016 року зі свідком ОСОБА_24 з фототаблицею (Т.3 а.с. 19-24), проведеним старшим слідчим СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_30 , яким встановлено, що: свідок показала, що 25.01.2016 року вона знаходилась на зміні в кафе "Український дворик", де виконувала свої функціональні обов`язки. Протягом дня в приміщенні даного кафе вживав алкогольні напої ОСОБА_12 , та від вжитого алкоголю він заснув за столиком, вказавши за яким саме столиком. У вечірній час до кафе прийшла група чоловіків, які почали вживати алкогольні напої. Через деякий час два чоловіка пішли з приміщення кафе, а двоє залишились. Після цього один з вказаних чоловіків запалив цигарку в приміщенні кафе та ОСОБА_12 зробив йому зауваження з приводу паління цигарки в приміщенні. З даного приводу у них виникла суперечка, якої ОСОБА_12 намагався уникнути. Через декілька хвилин вони вийшли на вулицю, а ще через декілька хвилин ОСОБА_12 повернувся до зали. Майже одразу після цього зайшли вказані чоловіки та вони зав`язали бійку. Показала, де вказані чоловіки лежали на підлозі, а ОСОБА_12 лежав на них зверху. Після цього ОСОБА_12 одразу забіг до службового приміщення кафе, при цьому його груди були в крові, та він побіг до кімнати для миття посуду, де впав.

Вказані протоколи слідчих експериментів, в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема із показаннями потерпілого ОСОБА_29 , показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , висновком експерта №41, дійсно підтверджують той факт, що 25.01.2016 року в приміщенні кафе "Український дворик", в м. Южноукраїнську, між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виникла суперечка, яка продовжилась на вулиці, де ОСОБА_12 завдав ОСОБА_7 та його брату ОСОБА_14 декілька ударів кулаком в обличчя, після чого повернувся до приміщення кафе, а через декілька хвилин ОСОБА_7 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_31 повернувся в приміщення кафе, де намагався нанести удар ОСОБА_31 за їх з баратом побиття на вулиці біля кафе, проте ОСОБА_12 ухилився від даного удару та у відповідь вдарив кулаком обвинуваченого ОСОБА_7 в обличчя, від чого той впав на підлогу, а через деякий час за допомогою ножа, якого дістав з кишені куртки, наніс ОСОБА_31 чотири ножових поранень, в результаті чого ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різане поранення лівого плеча, одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою.

Сторона захисту в судовому засіданні просила визнати недопустимими доказами протоколи проведення слідчих експериментів - з тих підстав, що немає згоди власника приміщення та це фактично є протокол допиту, а не слідчий експеримент, тобто цим документом лише зафіксовані показання, натомість відсутнє відтворення подій, тощо, тобто проведено в порушення вимог ст. 240 КПК України.

Суд вважає дане твердження сторони захисту неспроможним, виходячи з наступного.

Порядок та умови проведення слідчого експерименту регламентований ст. 240 КПК України.

Так, слідчий експеримент, як окрема слідча дія, полягає в проведенні за рішенням слідчого, прокурора, дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення у певному місці й певним способом чи використання певних знарядь, конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів, тощо. Складовою частиною слідчого експерименту є проведення його в умовах, максимально наближених до тих, в яких подія мала місце в минулому. Тому, для проведення дослідних дій і випробувань під час проведення слідчого експерименту треба отримати найбільш повні відомості щодо обставин події, яку перевіряють, та здійснити відтворення обстановки, в якій буде проведено експеримент. Проводячи цю слідчу дію, слідчий повинен вжити заходів для того, щоб забезпечити відповідність умов тим, які були в момент розслідуваної події, підготувати необхідні інструменти та технічні засоби, які беруть участь у слідчій дії.

Відповідно до ч. 6 цієї статті про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Якщо відомості повідомлені особою під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Тобто показання, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступають відомості, які встановлені під час проведення вказаної слідчої дії і зафіксовані в протоколі цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Слідчий експеримент за своєю правовою природою істотно відрізняється від допиту, і його особливості зумовлюють відповідний порядок дослідження у суді, який здійснюється шляхом дослідження змісту протоколу та перегляду зафіксованих фото- відео даних слідчої дії.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження №51-6070 кмо 19), легітимна мета слідчого експерименту з участю підозрюваного, потерпілого, свідка досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Зі змісту вказаних протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , вбачається, що ці слідчі експерименти містять в собі ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, оскільки до проведення слідчого експерименту з потерпілим залучався статист, на фото-таблицях до протоколів видно, що потерпілий та свідки наглядно показували як відбувались ті чи інші обставини (показували, за яким столиком сидів ОСОБА_12 , а за яким сиділи обвинувачений ОСОБА_7 та його брат ОСОБА_26 , також потерпілим показано, яким чином йому були нанесені удари ножем).

У даному кримінальному провадженні суд, виходячи із сукупності всіх обставин, що супроводжували ці слідчі дії, встановив, що згода на проведення слідчих експериментів в приміщенні кафе була надана, оскільки будь-яких заперечень протоколи проведення слідчих експериментів не містять, та під час огляду були присутні працівники цього кафе. Доказів, що власник кафе скаржився на такі дії працівників поліції, матеріали криміналнього провадження також не містять.

За вказаних обставин, відсутність письмового документа, що містить згоду на проведення слідчої дії в приміщенні кафе, у даній справі немає вирішального значення, так як письмова заява є одним із можливих, але не єдиним способом підтвердження такої згоди.

Таким чином, в даному випадку суд дійшов висновку, що вказані слідчі дії відповідають вимогам ст. 240 КПК України, оскільки несуть у собі інформаційне навантаження з приводу перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а отже протоколи за результатами їх проведення є в даному випадку належними та допустимими доказами.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд визнає вказані протоколи проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_25 та ОСОБА_24 допустимими доказами, та відкидає посилання сторони захисту про їх недопустимість.

Протокол проведення слідчого експерименту від 30.01.2015 року з підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_7 (Т.2 а.с. 226-234), проведений старшим слідчим СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_30 , яким встановлено, що: ОСОБА_7 повідомив, що 25.01.2016 року в вечірній час він разом з братом прийшли до кафе "Український дворик" та почали вживати алкогольні напої. В цей час до них підсів раніше невідомий їм чоловік та попрохав придбати йому горілки, на що вони йому відмовили та він пішов на вулицю. Потім вони з братом вийшли покурити на вулицю, до них відразу підійшов ОСОБА_12 та наніс удар головою ОСОБА_14 в область голови. Від даного удару ОСОБА_14 впав на землю. Потім ОСОБА_12 наніс пляшкою удар по голові ОСОБА_7 , від якого він впав на землю, а ОСОБА_12 направився в приміщення вказаного кафе. За ним направились ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Коли вони зайшли в приміщення кафе, то ОСОБА_7 , маючи намір нанести тілесні ушкодження ОСОБА_31 , підійшов до останнього та в них почалася бійка. Під час бійки ОСОБА_12 взяв ногу ОСОБА_7 на больовий прийом, і так як ОСОБА_7 було дуже боляче, то він вирішив скористатись ножем, який був у нього в правій кишені одягненої на нього куртки. Лежачи на підлозі, ОСОБА_7 правою рукою дістав ніж та, розклавши його, підвів свій тулуб в положення сидячи та таким чином опинився обличчям до обличчя ОСОБА_29 . Не можучи більше терпіти біль, ОСОБА_7 почав наносити прямі удари ножем в область грудної клітини ОСОБА_29 . Отримавши удари ножем, ОСОБА_12 відпустив ногу ОСОБА_7 та ОСОБА_7 припинив наносити удари ножем ОСОБА_31 . Після цього ОСОБА_7 швидко покинув приміщення кафе, - суд вважає за необхідне визнати даний протокол недопустимим доказом і виключити його із доказової бази, оскільки інформація, яка в ньому зафіксована щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, не узгоджується із встановленими судом обставинами на підставі дослідженої сукупності доказів, а саме: з протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 та свідками ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , та відповідно із їх показаннями, наданими безпосередньо суду, так як вказані докази в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_12 в приміщенні кафе не брав ногу ОСОБА_7 на больовий прийом, коли вони вже впали на підлогу, а ним було в приміщенні кафе нанесено ОСОБА_7 лише один удар кулаком по обличчю. Крім того, в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.01.2015 року, в даті проведення слідчого експерименту містяться недопустимі та необумовлені виправлення та зазначено, що протокол слідчого експерименту складеного ще в 2015 році, натомість як подія правопорушення мала місце 25.01.2016 року.

Що стосується протоколу допиту свідка ОСОБА_22 від 26.01.2016 року під час досудового розслідування (Т.3 а.с. 232-234), який надано прокурором в судовому засіданні під час допиту свідка ОСОБА_22 , то суд не враховує даний доказ, виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Під час допиту в суді свідок ОСОБА_22 суду показала, що 5 років тому працювала барменом в кафе "Український дворик" в м. Южноукраїнськ. В той день ОСОБА_7 бачила вперше, а ОСОБА_12 був постійним клієнтом в кафе. Бачила їх тоді в один вечір в кафе. Бачила, як вони разом виходили на вулицю. Більше нічого не пам`ятає. Підтвердила, що підписувала протокол свого допиту в ході досудового розслідування, однак, які саме показання давала, не пам`ятає, та зараз також не може надати показання, оскільки обставин тих подій не пам`ятає.

Таким чином, суд бере до уваги покази свідка ті, які вона надала безпосередньо в суді, з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України, а тому, суд визнає протокол допиту зі свідком ОСОБА_22 недопустимим доказом.

Твердження прокурора про те, що протокол допиту свідка є процесуальним джерелом доказів, а саме - документом, суд не приймає, оскільки відповідно до положень ст. 84 КПК України показання та документи не є сумісними поняттями, а виступають самостійним джерелом доказів.

Стороною захисту на спростування вини обвинуваченого ОСОБА_7 були надані наступні докази:

- Довідка Миколаївського слідчого ізолятора №20/14-1116 від 05.05.2016 року (Т.4 а.с. 142), відповідно до якої ОСОБА_7 прибув до СІЗО м. Миколаєва 04.02.2016 року, де був оглянутий лікарями МСЧ, встановлено діагноз: розтягнення сухожиль правого гомілково-ступневого суглобу.

- Довідка ДЗ "Спеціалізована медико-санітарна частина №2" №653/01-03 від 04.03.2016 року (Т.4 а.с. 143), відповідно до якої 30.01.2016 року о 16.20 годині в приймальне відділення працівниками поліції був доставлений ОСОБА_7 , діагноз: розтягнення сухожиль правого гомілково-ступневого суглобу. Зі слів ОСОБА_7 травма побутова.

- Відповідь слідчого Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_33 (Т.4 а.с. 145), відповідно до якої 09.02.2016 року була прийнята заява ОСОБА_7 про спричинення йому тілесних ушкоджень на території "Їдальні", що розташована по вул. Миру в м. Южноукраїнськ, яка була приєднана до матеріалів кримінального провадження №0000070 по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14

- Скарга адвоката ОСОБА_18 на постановку начальника СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 від 06.11.2016 року про закриття кримінального провадження №0000070 по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 (Т.4. а.с. 146).

- Постанова начальника СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 від 06.11.2016 року про закриття кримінального провадження №0000070 по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 (Т4. а.с. 147), відповідно до якої вказане кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

- Ухвала слідчого судді Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.07.2017 року (Т4. а.с. 150-152), відповідно до якої постанова начальника СВ Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_34 від 06.11.2016 року про закриття кримінального провадження №0000070 по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 скасована.

Однак, вказаними доказами підтверджується лише факт того, що у ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_14 мали місце певні тілесні ушкодження, однак суду не надано рішення суду (вирок, ухвала), яким було би встановленно причинний зв`язок даних тілесних ушкоджень з діями потерпілого ОСОБА_29 . Більше того, навіть якщо б такий причинний зв`язок мав би місце, то це жодним чином не виправдовувало б обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судом встановлено, що саме він наніс потерпілому ОСОБА_31 чотири ножових поранення, одне з яких прийшлось в життєво-важливий орган - серце.

Також, суд звертає увагу на інформацію в довідці Державного закладу "Спеціалізована медико-санітарна частина №2" №653/01-03 від 04.03.2016 року (Т.4 а.с. 143), відповідно до якої 30.01.2016 року о 16.20 годині в приймальне відділення працівниками поліції був доставлений ОСОБА_7 , діагноз: розтягнення сухожиль правого гомілково-ступневого суглобу. Зі слів ОСОБА_7 травма побутова, тобто обвинувачений ОСОБА_7 міг отримати дану травму будь-де. Доказів, що дана травма спричинена діями ОСОБА_29 , суду не надано.

При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Незакінченим є замах, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Разом з цим, замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При цьому, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій (Постанова Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Відповідно до статті 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом - не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.

Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у разі, коли винний діє з непрямим умислом, і відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. Злочин також не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, то кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з не залежних від його волі обставин. Відповідальність за замах на злочин можлива лише при умислі на вчинення певного конкретного злочину. При невизначеному умислі дії винного кваліфікуються не як замах на злочин, а залежно від фактичних наслідків, що від них настали.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, при наступних обставинах.

25.01.2016 року близько 21.00 год. в приміщенні кафе "Український дворик", що розташований по бульвару Курчатова, буд. №3 "Д" в м. Южноукраїнську , між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 через незначний привід виникла сварка, в продовження якої на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у останнього виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_31 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_31 , діючи умисно та раптово, ОСОБА_7 , розуміючи характер своїх злочинних дій, свідомо передбачаючи можливість, допускаючи та бажаючи настання смерті потерпілого ОСОБА_29 , дістав з кишені штанів ніж та вістрям його леза завдав ОСОБА_31 чотири направлені удари, три з яких в грудну клітину в ділянку життєво важливих органів - легень та серця, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, від яких ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_7 впали на підлогу закладу, де потерпілий вчинив фізичний супротив ОСОБА_7 , а саме, утримуючи його руку з ножем, вийняв лезо ножа зі своїх грудей та, утримуючи руку нападника, в якій той продовжував тримати ножа, не дав змоги продовження нанесення з боку ОСОБА_7 інших ножових поранень, після чого ОСОБА_12 зумів встати з підлоги, відійшов від ОСОБА_7 на безпечну відстань до іншої кімнати кафе, де від отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість.

За вказаних обставин ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, але смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від його волі, оскільки 25.01.2016 року о 21.30 год. ОСОБА_29 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до Державного закладу "СМСЧ - 2" м. Южноукраїнська, де в результаті своєчасно наданої медичної допомоги збережено життя останнього.

Однак, вищевказані докази, які сторона обвинувачення надала суду, підтверджують лише факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_31 тяжкого тілесного ушкодження та легких тілесних ушкоджень.

Проте, ці докази не підтверджують прямого умислу на заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 смерті потерпілому ОСОБА_31 .

Судом було встановлено, що 25.01.2016 року близько 21.00 год. в приміщенні кафе "Український дворик", що розташований по бульвару Курчатова, буд. №3 "Д" в м. Южноукраїнську , між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 з його братом ОСОБА_14 через незначний привід виникла сварка. Її ініціатором був обвинувачений ОСОБА_7 , який закурив цигарку в приміщенні кафе, а потерпілий ОСОБА_12 зробив йому зауваження, що ОСОБА_7 не сподобалося, і останній запропонував йому вийти на вулицю і вирішити їх спір там. Дані обставини підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_29 , які узгоджуються з даними, які встановлені в ході слідчих експериментів з потерпілим та свідками ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , відповідно до яких всі троє вказували, що ОСОБА_7 закурив за столиком цигарку, на що ОСОБА_25 зробила йому зауваження, але він ніяк не відреагував, потім дане зауваження почув ОСОБА_12 , який на той час знаходився в сусідній залі кафе, після чого вийшов до тієї зали, де знаходився обвинувачений. Коли ОСОБА_12 вийшов з сусідньої зали, то між ним та ОСОБА_7 виникла суперечка, яка продовжилась на вулиці.

В подальшому всі троє продовжили сварку на подвір`ї кафе, де між ОСОБА_7 , його братом ОСОБА_14 з однієї сторони та потерпілим ОСОБА_12 з іншої сторони, виникла бійка. Обвинувачений ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_31 , на що потерпілий ОСОБА_12 ударив його кулаком в обличчя у відповідь, і той упав на землю, втративши свідомість. В цей час на нього налетів брат обвинуваченого ОСОБА_14 , який намагався ударити його, однак потерпілий ухилився, і ударив ОСОБА_14 кулаком в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_14 упав на землю та, вдарившись потилицею об бетон, втратив свідомість. Після цього ОСОБА_12 залишив обвинуваченого ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_14 на вулиці, а сам повернувся до приміщення кафе. Такі обставини підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_29 , які ще й узгоджуються із інформацією, відображеною в протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 , а щодо нанесення ударів потерпілим обвинуваченому та його брату ОСОБА_14 , визнаються обвинуваченим ОСОБА_7 та підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 .

Після того, як обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_14 прийшли до свідомості, вони повернулися до приміщення кафе. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 мав намір з мотиву помсти заподіяти потерпілому ОСОБА_31 тілесні ушкодження невизначеного ступеня тяжкості за те, що він їх з братом на вулиці біля кафе побив.

Після повернення до приміщення кафе ОСОБА_7 , підходячи до ОСОБА_29 , запитав його, за що він його з братом ОСОБА_26 побив, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 . Потім з метою спричинення тілесних ушкоджень намагався нанести ОСОБА_31 удар рукою, без застосування ножа, однак останній ухилився від даного удару та наніс зустрічний удар. Від вказаного удару ОСОБА_7 впав на землю. Після того, як обвинувачений ОСОБА_7 підвівся на ноги, він пройшов до столика та сказав ОСОБА_31 : "Що ти там ховаєшся за жінками?". Через декілька хвилин ОСОБА_12 , намагаючись мирно вирішити їх конфлікт, приблизився до ОСОБА_7 , однак, обвинувачений, думаючи, що ОСОБА_12 знову може нанести йому удар, стоячи обличчям до обличчя ОСОБА_29 , з метою спричинення ОСОБА_31 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості наніс останньому за допомогою ножа, якого дістав з правої кишені куртки та тримав у правій руці, тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Дані обставини встановлені судом показаннями потерпілого ОСОБА_29 , даними з протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим від 10.03.2016 року, висновком експерта №41 від 29.01.2016 року. Ніж, як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 , був невеликий, який він використовував на риболовлі. Показання обвинуваченого про те, що ніж був дійсно невеликий, узгоджуються з показаннями експерта ОСОБА_32 , який зазначив, що довжина клинка ножа могла бути від 4 до 7 см.

Суд не приймає до уваги версію обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в приміщенні кафе ОСОБА_12 наніс йому множинні удари кулаками по обличчю та голові, оскільки це не підтверджується жодними доказами, і не узгоджується із встановленими судом в ході судового розгляду обставинами. Протокол проведення слідчого експерименту від 30.01.2015 року з підозрюваним ОСОБА_7 суд визнав недопустимим доказом. Свідок ОСОБА_14 , який також перебував на той момент в приміщенні кафе, про такі обставини не повідомив у своїх показаннях, а потерпілий ОСОБА_12 , показав, що також не пам`ятає нанесення численних ударів ОСОБА_7 саме в приміщенні кафе, а навпаки зазначив, що в приміщенні кафе він намагався мирно вирішити їх конфлікт, порозумітися. Судом встановлено, що в приміщенні кафе ОСОБА_12 наніс ОСОБА_7 лише один удар кулаком по обличчю останнього, і більше йому тілесних ушкоджень не спричиняв. Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_12 вчиняв в приміщенні кафе по відношенню до ОСОБА_7 неодноразові удари, матеріали кримінального провадження не містять.

Те, що ОСОБА_12 лежав на підлозі зверху на обвинуваченому ОСОБА_7 , не свідчить про те, що ОСОБА_7 наносив удари ножем потерпілому ОСОБА_31 , лежачи на підлозі, оскільки свідок ОСОБА_14 про такі обставини суду не повідомив, а потерпілий ОСОБА_12 своїми показаннями в суді заперечував такі обставини, спростовується таке твердження обвинуваченого ОСОБА_7 також даними з протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим від 10.03.2016 року. А протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 від 30.01.2015 року, в якому обвинувачений відтворив обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ножем, суд визнав недопустимим доказом з підстав, вказаних вище у вироку. За такого, суд не приймає таку версію обвинуваченого, вважаючи її одним із способів захисту. А тому, суд бере за основу показання потерпілого ОСОБА_29 , який давав суду чіткі показання, не плутався в них, підстав не довіряти потерпілому у суду немає, і вважає, що на підлозі всі троє опинились вже після отриманих ОСОБА_12 ножових поранень, коли останній почав чинити супротив обвинуваченому ОСОБА_7 .

При цьому, суд звертає увагу, що у потерпілого ОСОБА_29 з собою не було будь-яких заборонених предметів, чи будь-якої зброї, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він наніс удари ножем ОСОБА_31 , з метою захисту від дій останнього, перебуваючи в стані необхідної оборони, суд відхиляє, з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту), і такою підставою є вчинення особою суспільно небезпечного посягання.

Посяганням визнаються дії особи, якими вона вже заподіює шкоду або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди певним об`єктам. Посягання є суспільно небезпечним, якщо його об`єктами виступають охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільні інтереси чи інтереси держави. Найбільш типовим виявленням суспільно небезпечного посягання є вчинення злочину (наприклад, замах на вбивство, умисне завдання тілесних ушкоджень або вчинення дій, спрямованих на знищення чи пошкодження майна тощо).

Таким чином, право на необхідну оборону виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії судам необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Крім того, стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

З показань потерпілого ОСОБА_29 , в сукупності з іншими доказами (зокрема з протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим), судом встановлено, що після конфлікту на вулиці він повернувся до кафе, потім через декілька хвилин до кафе повернулись обвинувачений ОСОБА_7 зі своїм братом ОСОБА_14 .

В приміщенні кафе ОСОБА_31 хтось сказав "ззаду", на що він повернувся і помітив як ОСОБА_7 намагався нанести йому удар без застосування ножа. Він ухилився від даного удару та наніс зустрічний удар. Від вказаного удару ОСОБА_7 впав на землю. Після цього потерпілий ОСОБА_12 відійшов до барної стійки. Через декілька хвилин біля барної стійки потерпілий підійшов до ОСОБА_7 для того, щоб порузумітися, мирно вирішити їх спір. Натомість ОСОБА_7 також наблизився до нього і наніс йому чотири удари ножем, один удар попав в ліве плече, один удар в область грудної клітини зліва, інші два удари в область грудної клітини справа. Удари ОСОБА_7 наніс йому в положені стоячи обличчям до нього біля барної стійки. Він в цей час теж стояв обличчям до ОСОБА_7 .

Тобто, після конфлікту на вулиці, в приміщенні кафе, потерпілий ОСОБА_12 ніяких суспільно-небезпечних дій в момент нанесення ОСОБА_7 ножових поранень потерпілому по відношенню до ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_14 не вчиняв, і матеріали кримінального провадження таких доказів не містять. Натомість ОСОБА_7 з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_31 за його з братом побиття на вулиці біля кафе наніс йому чотири удари ножем. Тобто з цього випливає, що обвинувачений ОСОБА_7 в момент нанесення ударів ножем ОСОБА_31 не перебував в стані необхідної оборони.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в поведінці ОСОБА_7 визначальним було не відвернення нападу та захист, а бажання завдати шкоди невизначеного ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_31 за те, що той побив їх з братом на вулиці, а тому такі дії обвинуваченого за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Що стосується того, з яким умислом діяв обвинувачений ОСОБА_7 , то суд, оцінивши в сукупності всі докази, прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з непрямим та неконкретизованим умислом, направленим на заподіяння ОСОБА_31 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілому ОСОБА_31 , оскільки після того, як ОСОБА_31 були нанесені чотири удари ножем, останній підвівся з підлоги і пішов до іншої кімнати кафе, де втратив свідомість. При цьому, ОСОБА_7 розумів, що ОСОБА_12 ще живий, однак він не продовжив слідувати за ним, щоб його вбити, а разом зі своїм братом покинув приміщення кафе.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не бачив, куди конкретно наносить удари ножем, а робив їх хаотично, підтверджується даними висновку експерта №41, оскільки в потерпілого було лише одне проникаюче поранення грудної клітини зліва, два непроникаючі поранення грудної клітини справа, та колото-різане поранення лівого плеча, показаннями свідка ОСОБА_24 , яка показала суду, що освітлення в кафе в той вечір було не дуже світле.

Разом з тим, при реальній можливості спричинити смерть ОСОБА_31 , з огляду на стан потерпілого, який не втратив свідомості, а підвівся і прослідував в іншу кімнату кафе, а не впав безпорадно, у обвинуваченого не було підстав вважати, що він досяг злочинної мети, а саме: заподіяв смертельного поранення. При цьому, ні потерпілий, ні інші особи, що знаходилися на місці скоєння злочину, а саме свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не вчиняли дій, які б можна було розцінити як активну протидію злочинним діям, що завадили б ОСОБА_7 довести свій умисел на вбивство до кінця. Свідомість потерпілий ОСОБА_12 втратив вже в іншій кімнаті кафе, і обвинувачений ОСОБА_7 цього не бачив. Будь-яких погроз вбивства ОСОБА_7 не висловлював.

Крім цього, варто звернути увагу на те, що свідок ОСОБА_23 та експерт ОСОБА_32 суду показали, що з такими пораненнями, які були спричинені ОСОБА_31 , останній міг здійснювати активні дії (ходити, бігати) приблизно від 10 до 40 хвилин, однак якщо би потерпілому вчасно не було надано медичну допомогу, то він би помер. При цьому, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не міг знати конкретно, куди він наніс удари ножем потерпілому ОСОБА_31 , обвинувачений не є спеціалістом в області медицини і не міг знати, скільки ОСОБА_12 міг прожити без надання медичної допомоги. Тобто, стороною обвинувачення не підтверджено, що ОСОБА_7 знав, що якщо ОСОБА_31 не надати медичну допомогу, то останній помре, оскільки він бачив, що ОСОБА_12 підвівся самотужки і пішов в іншу кімнату, а тому не міг знати, що ОСОБА_12 отримав смертельне поранення. В подальшому обвинувачений потерпілого не переслідував, хоча об`єктивно міг це зробити, так як ОСОБА_12 втратив свідомість і лежав безпорадний на підлозі іншої кімнати кафе.

Виходячи із встановлених судом обставин, за яких потерпілому ОСОБА_31 було нанесено два непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різане поранення лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, неможливо зробити висновок про те, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом саме на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, через те, що якби він мав таку мету, то скоріш за все удари були б нанесені в ліву частину грудної клітки, оскільки обвинувачений, як встановив суд, тримав ніж у правій, а не в лівій руці.

Крім того, як встановлено висновком судово-медичного експерта №41 від 29.01.2016 року лише одне із чотирьох колото-різаних поранень, спричинених потерпілому ОСОБА_31 , було проникаючим та за ступенем тяжкості віденесено до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Що ж стосується двох інших непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа та колото-різаного поранення лівого плеча, то вони за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому не можуть бути розцінені як нанесені в життєво важливий орган, оскільки не потягли за собою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, встановлені судом обставини, характер, інтенсивність та локалізація нанесених потерпілому ножових поранень, з яких лише одне становило небезпеку для життя в момент заподіяння, не дають суду достатніх підстав для висновку про те, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на умисне вбивство, оскільки ніж з врахуванням його невеликого розміру (за показаннями самого обвинуваченого це невеликий перочинний складний ніж з викидною кнопкою, а за роз`ясненням виcновку експерта ОСОБА_32 довжина клинка ножа могла бути від 4 до 7 см.), за допомогою якого обвинувачений спричинив потерпілому колото-різані поранення, міг бути використаний як з метою умисного вбивства, так і з метою умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з непрямим та неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілому ОСОБА_31 .

Крім того, суд приймає до уваги, що в пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115КК України зазначено, що з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_31 , діючи умисно та раптово, ОСОБА_7 , розуміючи характер своїх злочинних дій, свідомо передбачаючи можливість, допускаючи та бажаючи настання смерті потерпілого ОСОБА_29 , дістав з кишені штанів ніж та вістрям його леза завдав ОСОБА_31 чотири направлені удари, три з яких в грудну клітину в ділянку життєво важливих органів - легень та серця, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою.

Проте, відповідно до ст.24 КК України та судової практики Верховного Суду умисел поділяється на прямий і непрямий. Межа між цими видами умислу визначається спрямованістю волі винного: діючи із прямим умислом, винний бажає настання певних наслідків, діючи з непрямим умислом - не бажає настання цих наслідків, але свідомо припускає їх настання.

Отже, замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство.

Таким чином, виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, що всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_31 .

Дослідивши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши всі обставини вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого, та його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, суд дійшов висновку, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення свідчить про відсутність в нього прямого умислу на вбивство потерпілого, оскільки він не бажав настання таких налідків, як смерть потерпілого, та доводить те, що він діяв з непрямим та неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілому ОСОБА_31 , а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - у виді спричинених тілесних ушкоджень.

Дослідженими в судовому засіданні доказами і, зокрема, згідно з висновком експерта №41 від 29.01.2016 року (Т.2 а.с. 221-222), судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_31 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

Таким чином, при наявності заподіяних потерпілому ОСОБА_31 тілесних ушкоджень, які містять ознаки кількох видів тілесних ушкоджень, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення має бути кваліфіковане за статтею КК України, яка передбачає відповідальність за найбільш тяжкий їх вид.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази у справі, які досліджені під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 у замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_29 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не знайшло свого підтвердження при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто, межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Тому, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, і суд вважає правильною кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки 25.01.2016 року близько 21.00 год. в приміщенні кафе "Український дворик", що розташоване по бульвару Курчатова, буд. №3 "Д" в м. Южноукраїнськ , ОСОБА_7 , діючи з непрямим та неконкретизованим умислом, направленим на заподіяння ОСОБА_31 будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілому ОСОБА_31 , дістав з правої кишені куртки ніж та вістрям його леза завдав ОСОБА_31 чотири удари, три з яких в грудну клітину, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини справа, колото-різаного поранення лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця та гострою крововтратою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, від яких ОСОБА_12 втратив свідомість в підсобному приміщенні для миття посуду, куди він пройшов після ненесення йому ножових поранень із залу кафе.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Згідно зі ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає добровільне часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_31 на загальну суму в розмірі 20 000 гривень, що підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_29 (Т.4. а.с. 192), в якій останній зазначає, що йому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та він будь-яких претензій матеріального та морального характеру до підозрюваного ОСОБА_7 не має. Також ОСОБА_12 підтвердив в судовому засіданні, що йому дійсно ОСОБА_7 було відшкодовано шкоду в розмірі 20 000,00 гривень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до характеристики директора приватного підприємтва (ПП) "Струг" (Т.4 а.с. 153), ОСОБА_7 працює в ПП "Струг" з березня 2016 року. За період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони. ОСОБА_7 чесний, скромний, ініціативний, виконавчий, працьовитий, з почуттям відповідальності, уміє створити та підтримати психологічний клімат в колективі, бере активну участь в громадському житті підприємства. Стягнень не має. Морально стійкий.

Відповідно до довідки-характеристики Житлово-експлуатаційного об`єднання - 1 (Т.4. а.с. 154) від 02.02.2016 року та довідки-характеристики №531 від 09.12.2019 року (Т.4 а.с. 162), за період мешкання ОСОБА_35 за адресою АДРЕСА_1 , скарг та зауважень щодо порушення правил мешкання до житлово експлуатаційного підприємства не надходило.

До складу сім`ї ОСОБА_7 входять його батько - ОСОБА_36 , 1948 року народження, який є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, та матір - ОСОБА_37 , 1951 року народження, яка є пенсіонеркою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, яка є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується копією довідки форми №4 (Т4. а.с. 155, 159-160), та брат ОСОБА_14 , що підтверджується витягом з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію.

ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, однак має періодичні заробітки по виконанню будівельно-монтажних робіт, що підтверджуєтсья копіями договорів про надання вказаних послуг (Т.4 а.с. 156-158, 162-165).

На підставі наведеного, суд з урахуванням ступеня та характеру суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої обставини вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би грунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

З цього приводу, варто зазначити, що вказаний злочин ОСОБА_7 вчинив в січні 2016 року. Наразі вже грудень 2022 року, тобто з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину пройшло вже майже 6 років (5 років і 11 місяців). Майже весь цей час ОСОБА_7 перебуває на волі, і нових кримінальних правопорушень не вчинив, до кримінальної відповідальності не притягувався. До вчинення даного злочину він також ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Вказане свідчить, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення і вказує на несхильність обвинуваченого до вчинення нових правопорушень, та свідчить про те, що він не становить великої загрози для суспільства.

Враховуючи вищевикладене, та те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, частково відшкодував потерпілому шкоду, має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, так як проживає разом з батьками пенсіонерами, беручи до уваги думку потерпілого ОСОБА_29 , який неодноразово в судових засіданнях просив не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність негативних характеристик відносно нього, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі та в зв`язку з цим вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Це дасть можливість в подальшому обвинуваченому відшкодувати потерпілому ОСОБА_31 завдану його діями моральну шкоду.

Потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Обвинувачений ОСОБА_7 не визнав позов повністю, оскільки він вважає, що діяв в межах необхідної оборони.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода ОСОБА_31 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 (ста тисяч) гривень такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_31 , і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , оскільки від завданих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 переніс фізичний біль, йому було проведено операцію на серці, переніс душевне страждання, моральне переживання, потерпілий отримав негативні наслідки, як для свого фізичного здоров`я (зазначив, що його фізичне здоров`я значно погіршилось від отриманих тілесних ушкоджень, до цього часу в нього періодично відбувається утруднене дихання або біль при диханні), так і для психічного, та міг загинути, якби йому своєчасно не була надана медична допомога.

З огляду на вказане, суд вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Також судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні процесуальних витрат не має, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирався ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30.01.2016 року (Т.2 а.с. 237) та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року (Т.2 а.с. 239) ухвала слідчого судді була скасована і застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 29 березня 2016 року. Тобто, ОСОБА_7 перебував під вартою з 30 січня 2016 року по 15 лютого 2016 року.

Відповідно до роздіду ІІІ Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування - ОСОБА_7 перебував під домашнім арештом з 15.02.2016 року по 29.03.2016 року та з 27.10.2016 року по 27.12.2016 року. В подальшому запобіжні заходи до ОСОБА_7 не застосовувалися.

Суд вважає, що до набрання вироком законної сили підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не має, так як відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а саме:

- дві пляшки з-під пива "Янтар" ємкістю 0,5 літри кожна та чотири пластикові стаканчики, які було передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - слід знищити;

- чоловічі джинси синього кольору, чоловічі джинси чорного кольору, чоловічий светр чорного кольору та чоловічу куртку чорного кольору, на яких наявні плями бурого кольору, зовні схожі на кров, які було передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - слід повернути за належністю ОСОБА_14 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368-371, 373-374, 375, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 та п.4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_29 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме:

- дві пляшки з-під пива "Янтар" ємкістю 0,5 літри кожна та чотири пластикові стаканчики, які було передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - знищити;

- чоловічі джинси синього кольору, чоловічі джинси чорного кольору, чоловічий светр чорного кольору та чоловічу куртку чорного кольору, на яких наявані плями бурого кольору, зовні схожі на кров, які було передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області, - повернути за належністю ОСОБА_14 .

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_38

Судді: ОСОБА_39

ОСОБА_40