УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що 27 грудня 2021 року старший слідчий в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021.

Однак, заявник ОСОБА_3 вважає, що таке рішення слідчого є немотивованим та незаконним, а у зв`язку з чим постанова про відмову у визнанні його потерпілим підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду скарги завчасно та належним чином. До початку судового розгляду подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд за його відсутності. До вказаної заяви долучив копії попередніх постанов про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні із ухвалами суду про їх скасування.

З урахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, враховуючи позицію заявника про можливість розгляду скарги у його відсутність, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявника ОСОБА_4 .

Старший слідчий в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 чи інша уповноважена особа у кримінальному провадженні №0000552, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду скарги, на виклик у судове засідання не з`явились, будь-яких заяв або клопотань - не направляли, матеріали кримінального провадження - не надали.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у їх відсутність.

Проаналізувавши доводи скарги, дослідивши матеріали, які долучені до скарги, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя приймає до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №№ 11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Однак, не зважаючи на те, що слідчого ДБР було викликано належним чином, завчасно, зокрема і з метою вирішення питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва, останній в судове засідання не з`явився, жодних відомостей, з урахуванням яких можна було б дійти висновку про непідсудність вказаної скарги Шевченківському районному суд м. Києва, не надав.

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Як встановлено в судовому засіданні, у провадженні другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження №0000552 від 12.03.2021 щодо можливого перешкоджання здійсненню правомірної діяльності адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час надання правової допомоги ОСОБА_7 , вчиненого слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань та іншими службовими особам Державного бюро розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

27 грудня 2021 старшим слідчим в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що в кримінальному провадженні відсутні дані, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_3 , а також відсутні достатні дані моральної, фізичної або майнової шкоди ОСОБА_3 внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим слідчий приходить, в межах кримінального провадження повністю відсутні підстави для набуття ОСОБА_3 статусу потерпілого.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021.

Крім того, слідчий суддя враховує, що постанова слідчого від 27.12.2021 за своїм змістом та суттю повторює постанови слідчого від 27.04.2021 року, 26.05.2021 року та від 27.10.2021, які були скасовані ухвалами слідчих суддів, як такі, що не відповідають вимогам КПК України та є необгрунтованими.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить належного обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021.

Разом з тим, слідчим, у порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише викладом відомостей щодо руху досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_3 моральної та іншої шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останнього про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останнім у постанові не наведено, що є неприпустимим.

Крім того, у своїй постанові слідчий вказує, що вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено очевидну відсутність ознак кримінального правопорушення у діях відповідних осіб за тих обставин, які викладені у заяві ОСОБА_5 від 01.06.2020 №20-324-0812-001, відомості з якої внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000552 - вказане грубо суперечить логіці кримінального процесуального права, оскільки встановлення слідчим очевидної відсутності ознак кримінального правопорушення має наслідком невідкладне закриття кримінального провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, разом з тим зі змісту постанови слідчого вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на момент винесення вказаної постанови продовжувалось.

Враховуючи наведене, постанова старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_3 задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого в ОВС 2 відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями ГСУ ДБР ОСОБА_4 від 27 грудня 2021 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000552 від 12.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1