Дата документу 03.04.2023 Справа № 332/937/13-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/937/13-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/422/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянула 3 квітня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2022 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

19.11.2012 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел па таємне викрадення чужого майна, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає ОСОБА_8 , діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон «Нокія-113 RМ-871», ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 500 гривень, з сім-каргою мобільного оператора «Київстар»» № НОМЕР_2 вартістю 30 гривень та з грошовими коштами на рахунку в розмірі 30 гривень, в результаті чого заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 560 гривень.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2022 року:

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2012 року, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки сім місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено відраховувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_9 попереднє ув`язнення в період з 06.02.2013 року по 21.02.2013 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_9 постановлено залишити без змін.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є занадто суворим. Так, судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Крім того, судом не в повній мірі було прийнято до уваги те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має місце роботи, хоча офіційно і не працевлаштований, займається різними підсобними роботами, береться за будь-яку можливу підробку.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Потерпіла не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що не має до обвинуваченого претензій.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про поважність причин неприбуття чи відкладення судового розгляду не подавав, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_9 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, застосування до нього положень ст.75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання, між тим раніше судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не зайнятий, не одружений, дітей на утриманні не має, отже не має сталих соціальних зв`язків.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому не можна залишити без уваги вчинення ОСОБА_9 даного кримінального правопорушення у період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2012 року.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі обставини справи, зокрема і дані, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із вчиненням злочину в період встановленого випробувального терміну, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_9 , давали суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Усталена протиправна поведінка обвинуваченого і навіть відбуття реального покарання не спонукало ОСОБА_9 до критичної оцінки своїх протиправних дій.

Крім того, попереднє застосування до ОСОБА_9 положень ст.ст.75, 76 КК України, що вбачається із матеріалів провадження, та подальше вчинення ним кримінальних правопорушень вказує, що інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням по відношенню до ОСОБА_9 виявляється неефективним.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_9 із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, оскільки останній вчинив злочин в період випробувального терміну, встановленого попереднім вироком.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_9 покарання взяті до уваги.

Обставин, які б можна було віднести на користь звільнення обвинуваченого від призначеного місцевим судом покарання з випробуванням апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів захисника як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_9 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Посилання апелянта на наявність пом`якшуючих покарання обставин та неофіційну працевлаштованість обвинуваченого, як на підставу для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів, з урахуванням сукупних даних щодо особи обвинуваченого та не підтвердження обставин працевлаштованості, вважає необґрунтованим.

Одночасно судова колегія зауважує, що передбачені ст.49 КК України строки не спливли, оскільки ОСОБА_9 з 06.09.2013 року по 09.03.2022 року перебував у розшуку у рамках даного кримінального провадження (а.п.68, 143).

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2022 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4