Справа №592/7062/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/78/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

експерта ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2020 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм КП «Міськводоканал» СМР, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в якій він просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2020 року, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і просив призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Процесуальні витрати за залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року віднесено на рахунок держави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказував, що судом першої інстанції безпідставно визнано не допустимим доказом протокол слідчого експерименту від 04.03.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , як такий, що проведений з порушенням встановленого на те КПК України порядку.

Так, прокурор вказував, що у рішенні зазначено про те, що слідчим під час слідчого експерименту не проводились будь-які вимірювання, дослідження, випробування, тощо, а фактично проведено перевірку показань на місці, що не є слідчим експериментом, а допитом особи.

На думку сторони обвинувачення, у даному кримінальному провадженні слідчим проводився саме слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 з дотриманням вимог КПК України. Під час його проведення слідчим на місці скоєння ДТП перевірялась інформація, надана підозрюваним під час проведення допиту, проводились відповідні заміри на проїзній частині, розташування транспортного засобу та пішохода на проїзній частині, зафіксовано напрямок руху пішохода на місці наїзду, тощо. До того ж, вказаний доказ сторони обвинувачення має назву саме протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, а ні що інше, в ньому містяться відповідні реквізити, тощо.

Прокурор переконаний, що суд викривляючи дійсність, дійшов хибного висновку про не допустимість результатів проведеного в ході слідства слідчого експерименту. Дослідні дії, про які написано в рішенні, в будь-якому випадку ґрунтуються на розкритих суб`єктом вихідних даних.

Крім цього, на думку прокурора, слідством було дотримано вимоги КПК України при проведенні слідчих експериментів зі свідками, які надали вихідні дані, визнані достатніми експертом автотехніком для того, щоб надати експертний висновок.

Не зважаючи на те, що з незрозумілих причин суд у своєму рішенні визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту, судом визнано, що висновок судово-автотехнічної експертизи № 32/27, в якому маються посилання і на слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 04.03.2019 року, є належним та допустимим доказом.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року у діях ОСОБА_9 є порушення вимог п. 12.3 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали. При цьому, експертом, крім протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 04.03.2019 року були враховані всі матеріали кримінального провадження, в тому числі і покази свідків, слідчі експерименти, та інші матеріали в їх сукупності. Також, експертом проаналізовано покази свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що перед наїздом на пішохода водій ОСОБА_9 рухався не прямолінійно, а дещо змінив напрямок свого руху вправо. В даному випадку експерт зазначив, що у діях ОСОБА_9 вбачаються порушення п. 12.3 та п. 10.1 ПДР України, з яких п. 10.1 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Зазначав, що згідно обох варіантів експерта у діях водія вбачаються порушення вимог ПДР України. Різниця лише в тому, що один зі свідків зазначив, що автомобіль дещо змінював напрямок свого руху, а всі інші, в тому числі і водій ОСОБА_9 , у своїх показах зазначили, що він рухався прямолінійно. Тому експертом враховуючи такі покази свідка, було їх проаналізовано і окремо викладено у висновку.

Однак, всі свідки, які допитувались в ході досудового розслідування, в тому числі і підозрюваний ОСОБА_9 пояснювали, що автомобіль ЗІЛ не змінював напрямок руху до моменту наїзду. У зв`язку з цим ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України саме за порушення вимог п. 12.3 ПДР України, які знаходились у прямому причинному зв`язку.

При цьому, експерту було достатньо вихідних даних задля написання вказаних висновків, будь-яких клопотань щодо надання додаткових матеріалів чи даних від експерта під час проведення авто технічної експертизи не було.

Отже, на переконання прокурора, зазначені вище підстави для виправдання ОСОБА_9 є необґрунтованими, а висновки суду, які вплинули на прийняття судового рішення ґрунтуються на даних вибірково взятих із показів свідків, письмових доказів і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що і призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону України і надало змогу обвинуваченому ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності.

На думку прокурора, вина ОСОБА_9 підтверджується письмовими доказами, що зібрані стороною обвинувачення згідно закону і надані суду та показами свідків, експерта і потерпілої.

В свою чергу, судове рішення, яким виправдано ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України, зводиться лише до того, що суд визнавши слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_9 неналежним та недопустимим і обравши варіант, викладений у висновку експерта, який також вказує на наявність в діях водія ОСОБА_9 порушень ПДР України, проте не охоплений обвинувальним актом, прийняв виправдувальний ухил, та безпідставно виправдав обвинуваченого, що не відповідає матеріалам кримінального провадження та фактичним обставинам справи.

Крім цього, прокурор звертав увагу і на те, що рішення суду не містить викладення деяких свідків, що допитувались у судових засіданнях, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і виправдовуючи ОСОБА_9 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не послався на відповідну норму кримінального процесуального закону.

Також, вказану апеляційну скаргу прокурор доповнив тим, що в матеріалах кримінального провадження встановлено відсутність на носії інформації судового процесу від 16.10.2019 року, де в суді першої інстанції було проведено допит судового експерта авто техніка ОСОБА_10 , який надавав пояснення щодо проведеної ним під час здійснення досудового розслідування судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року у кримінальному провадженні (а.с. 92 т. 2)

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпіла, обвинувачений та захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Між тим, на апеляційну скаргу прокурора захисником подано заперечення в яких сторона захисту просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2020 року, відносно ОСОБА_9 , без зміни (а.с. 33 т.2).

Також стороною захисту, як на спростування доповнених прокурором доводів його апеляційної скарги, була надана архівна копія звукозапису судового засідання , де в суді першої інстанції було проведено допит судового експерта авто техніка ОСОБА_10 , який надавав пояснення щодо проведеної ним під час здійснення досудового розслідування судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 04.12.2018 року приблизно о 09 год., керуючи автомобілем АЦ40 13063б ЗІЛ-431412 р.н. НОМЕР_1 з причепом одновісний ПР1-Р-5 номерний знак НОМЕР_2 , який належить КП Міськводоканал СМР, рухався по вул. Білопільський Шлях м. Суми, в напрямку автовокзалу м. Суми. В районі буд. 7 вул. Білопільський шлях та примикання вул. Д.Косаренка, ОСОБА_9 , при виявленні небезпеки для руху знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , 1958 року народження, яка в порушення п.п. 4.7, 4.8, 4.14а ПДР України перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у не призначеному для переходу місці.

Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, церебросубарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, закрита травма грудної клітки, перелом 4 ребра справа, закриті переломи гілок правої лобкової кістки та крижі зі зміщенням, підшкірна гематома правого стегна. Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, ушкодження голови та тулубу спричинили тривалий розлад здоров`я і згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 18.02.2019, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При керуванні автомобілем АЦ40 13063б ЗІЛ-431412 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01 № 1306, введених в дію з 01.01.2002) передбачених пунктом:

- п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення п. 12.3 ПДР України допущеного водієм ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_9 по порушенню ПДР України умисні, а форма вини до наслідків, що наступили, є необережна (злочинна самовпевненість).

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Розгляд даного апеляційного провадження було проведено без участі потерпілої виходячи з таких обставин. Так, з матеріалів справи вбачається, що на розгляді в Сумському апеляційному суді вона перебуває з листопада 2020 року, за цей час в ній призначалось 6 судових засідань, частина з яких не відбувались з різних на те причин.

Кожного разу апеляційний суд вживав заходів по сповіщенню всіх учасників справи про дату, час і місце її слухання, однак в жодне судове засідання потерпіла ОСОБА_12 , яка виправдувальний вирок відносно ОСОБА_9 не оскаржувала, не з`явилась, причин не явки не повідомляла та клопотань про відкладення слухання на нішу дату не заявляла.

Також з матеріалів вбачається, що ОСОБА_12 подавала заяву з проханням слухання справи проводити без її ОСОБА_12 участі. Зазначала, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні заявляти не буде (а.с. 43 т.1).

Враховуючи викладене, з метою забезпечення розумних строків розгляду матеріалів провадження, колегія суддів вважає за можливе слухання справи, проводити без участі потерпілої ОСОБА_12 , що узгоджується з ч.4 ст. 405 КПК України і колегія суддів не вбачає в цьому ні порушень прав потерпілої, ні обвинуваченого.

Тому, заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу прокурора з доповненнями до неї підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, думки обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_8 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, повторно допитавши експерта і дослідивши заявлені прокурором письмові докази, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року та «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості виправданого, на які посилалися органи досудового розслідування, та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України, зазначав, що свою вину за обставин, встановлених під час досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті не визнав.

Пояснював суду, що він працює на посаді водія КП «Міськводоканал» СМР. 04.12.2018 року з іншими працівниками їхали на роботу зранку близько 8.30 годин, він керував службовим автомобілем ЗІЛ, наближались до перехрестя по вул. Білопільський шлях в сторону автовокзалу, було багато автомобілів, «тронулись» на зелений світлофор, дорога йде під уклоном, на бордюрах сніг. Рухався з початку біля світлофора посередині, потім ближче до правого боку. Потерпіла показалась з-за буса (мікроавтобуса), йшла то вперед то назад, побачив потерпілу близько за 20 метрів, або трохи більше, дорога слизька була, видимість добра, завчасно почав гальмувати, автомобіль ішов по інерції, всі колеса пливли, був ще причеп, залишалось метрів 2 до бордюра, було зіткнення, вийшов, побачив потерпілу під заднім мостом, дістав її, посадив біля колеса, спитав як звуть, сказала ОСОБА_13 , приїхала швидка, потерпіла сама дійшла до швидкої оділи корсет і забрали в лікарню.

Зазначав, що автомобіль був у технічно-справному стані. В кабіні були інші люди (слюсарі), хто викликав швидку не знає. Колеса були в одному напрямку, нікуди не звертав, так автомобіль і зупинився вже під бордюром як плив з заблокованими колесами, аби відпустив тормоза то автомобіль би переїхав потерпілу, а так вона залишилась живою. 04.12.2018 року виміри проводились рулеткою. Вважав, що діяв повністю у відповідності з вимогами правил дорожнього руху та їх не порушував, просив ухвалити виправдувальний вирок.

Крім пояснень обвинуваченого суд першої інстанції також дослідив та проаналізував усі докази, надані сторонами кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції вислухав пояснення потерпілої ОСОБА_12 , яка зазначала, що обвинуваченого раніше не знала, переходила дорогу біля 8.30-9.00 годин ранку на Білопільському шляху 04.12.2018 року перед поворотом на вул. «8 березня», раніше була «дорожка» (пішохідний перехід), раніше ходила там. Дійшла до середини, пропускала машини (маршрутки автобуси), потім почала переходити та нічого не пам`ятає. Прийшла в себе у лікарні, пояснили, що збила машина. Переходила дорогу з боку церкви (мечеті), хотіла поїхати на роботу. В лікарню приходили люди, зокрема обвинувачений ОСОБА_14 . Думає, що перехід перенесли. Вважала, що водій не винен, сама винна, не там переходила.

В письмовій заяві від 27.08.2020 року ОСОБА_12 повідомила суду, що жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_9 не має (т. 1 а.с. 243).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 , пояснював, що знає ОСОБА_9 , раніше разом працювали у КП «Міськводоканал» СМР, звільнився 4 місяці тому, коли було не пам`ятає, їхали по Білопільському шляху в м. Суми в сторону автовокзалу на Зілу-130 (пожежний), автомобілем керував ОСОБА_9 на заявку, в кабіні сиділо троє з водієм з-заду не пам`ятає хто, сидів спереду під дверима, швидкість не знає, взяли з собою причеп, проїхали зупинку, побачили жінку вона вдарилась під його сторону з права, жінка попала під машину, встав з машини, зателефонував керівнику, був «на нервах» детально все не пам`ятає. В швидку телефонував хтось інший. Водій гальмував, умови були жахливі, слизько. За його участю проводився слідчий експеримент, розповідав та показував. Жінка з середини проїжджої частини йшла (прискорена хода) з лівої сторони направо, побачив жінку приблизно менше 2 метрів від зрізу капоту. Підтримав показання зафіксовані в протоколі слідчого експерименту (т. 1 а.с. 130, 131).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 , пояснював, що працює у КП «Міськводоканал» СМР, слюсарем, знає ОСОБА_9 як водія, співробітника у КП «Міськводоканал» СМР . Їхали на ОСОБА_16 під керуванням ОСОБА_9 , сидів по середині, було троє осіб. Події відбувались взимку більше року тому, з заправки на роботу, проїхали заправку, слизько було, сніжок був потім перестав, «слякоть», жінка стояла посередині, потім швидко пішла, водій гальмував. В кабіні був майстер «Саня» прізвище не пам`ятає, як водій почав гальмувати - побачив жінку, відстань була метрів 15-20. Жінка бігла на вкоси з лівого боку. Зупинились ОСОБА_9 підбіг до потерпілої, посадив її, приїхала швидка допомога. Водій як нажав на галма так і не відпускав, рулем не крутив, але машина йшла трішки по скосу до бордюра. Приймав участь у слідчому експерименті (т. 1 а.с.127-129).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 , пояснював, що працює комірником-продавцем у ФОП ОСОБА_18 . ОСОБА_9 особисто не знає, потерпілу ОСОБА_12 не знає. Число не пам`ятає була весна у минулому році, був мокрий сніг, біля 8.30 год. стояли біля магазину Білопільський шлях, 7 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), почув скрип гальм, удар машини, побачив як збили жінку, вона впала на сугроб, який був частково на проїжджій частині дороги 40-50 см. так і на тротуарі, спливла з сугробу під передні колеса, думав збили дівчину (дитину), взяв телефон та викликав швидку. ДТП за зупинкою ГТ. Машина вантажна ЗІЛ зелений (воду відкачувати). Жінка перебігала дорогу з зустрічної полоси з ліва на право по відношенню до автомобіля, автомобіль рухався в сторону автовокзалу по Білопільському шляху з маленькою швидкістю (дуже маленькою), перед ним їхав тролейбус. Був на відстані біля 50 метрів від місця ДТП. Рух був інтенсивний, дорога була слизька, «погана». Складна ділянка, часто відбуваються ДТП в зв`язку з перенесенням пішохідного переходу. Люди біжать не дивлячись на автомобілі. Від основного перехрестя з світлофором до місця ДТП метрів 150. Світлофор робив. До ДТП жінку не бачив. Полос для руху в кожному напрямку дві. Ширина проїжджої частини вузька. ЗІЛ обганяла Шкода світлого кольору, зупинилась далі за автомобілем ЗІЛ. Погодні умови були погані. До автомобіля не підходив. Стояв обличчям до дороги. Попередньо бачив автомобіль ЗІЛ метрів за 30 до місця ДТП він проїжджав мимо зупинки в першому ряду в бік автовокзалу, спочатку він їхав вільно, потім почав гальмувати (почув скрип гальм) повернувся в ту сторону. Асфальтне покриття погане, є уклін вниз.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_19 , пояснював, що працює торгівельним представником. ОСОБА_9 особисто не знає бачив на місці ДТП, потерпілу ОСОБА_12 не знає, також бачив на місці ДТП. Їхав по Білопільському шляху за машиною ЗІЛ Водоканалу на автомобілі Шкода в напрямку автовокзалу, жіночка невеликого зросту з пакетиком переходила дорогу з ліва на право не у встановленому місці (пішохідного переходу там не має), шлях повертає, ЗІЛ з причепом різко почав гальмувати та зміщатися вправо, швидко зупинятись, він обігнав його, вийшов подивитись, що трапилось. Як збили жінку не бачив. Часу реагування у водія ЗІЛу, на його думку, не було. Вважає жінку винуватою, було схоже взагалі на суїцид. Зазначав, що їхав з гірочки на відстані 30-40 метрів за ЗІЛом, кілометрів 40 на годину - повільно, ближче до центру. ЗІЛ рухався спокійно з такою ж швидкістю, може трошки менше ближче до середини дороги. Побачив жінку - де виїзд з протилежної вулиці перетинала проїжджу частину, бачив як вона рухається зі швидкістю десь - 5 км на годину до середини дороги, впевнено, не дивлячись ні на ліво, ні на право. Потім пропала з поля зору за автомобілем ЗІЛ на попутному напрямку. В зустрічному напрямку також були автомобілі. Погодні умови сніг, вологе покриття або гололід, пасмурно, сонця не було. Пішохода побачив на відстані від себе приблизно метрів 100. В його автомобілі був ОСОБА_20 , який сидів на пасажирському сидінні спереду, також ще був один пасажир по заду. Намагались жінці надати першу допомогу, витягли з-під коліс, відкривала очі, казала що звуть Надею, балакали з нею. Умовно дві полоси в одному напрямку, але якщо вантажні автомобілі то дві не помістяться. Не чищене узбіччя. Слідчий експеримент проводився з ним.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_20 , пояснював, що працює ФОП. ОСОБА_9 особисто не знає, потерпілу ОСОБА_12 не знає, бачив на місці ДТП. Була зима, гололід, їхав з ранку на передньому пасажирському сидінні в машині з ОСОБА_19 (водій) по Білопільському шляху в м. Суми за машиною ЗІЛ Водоканалу (між ними нікого не було їхав попереду не далеко) на автомобілі Шкода Фабія в напрямку автовокзалу. Був ще один пасажир ОСОБА_21 . Бачив тільки наслідки ДТП, об`їхали машину ЗІЛ, викликали швидку, поліцію, жінка була при тямі. За дорогою практично не спостерігав. ЗІЛ брав трошки правіше, полетів якийсь пакет, потім обігнали ЗІЛ, в кінці він стояв ближче до правого узбіччя. Чи зупинялись попередньо на світлофорі не пам`ятає. Жінку у віці бачив тільки вже під колесами автомобіля, коли підійшли. Видимість на дорозі була середня, пасмурно, гололід містами був. Дорога йде трохи на спуск.

Крім того, на підтвердження позиції обвинувачення, судом першої інстанції було досліджено та оцінено ряд письмових доказів, які також, за клопотанням прокурора, всі з яких, стали предметом повторного дослідження і в суді апеляційної інстанції, зокрема:

- протокол огляду місця ДТП від 04.12.2018 року (схема та фото таблиці до нього), згідно з яким у присутності понятих, оглядалось місце останньої на вулиці Б.Шлях, 7 в м. Суми, огляд проведено в напрямку від вулиці 8-го Березня до вулиці Іллінська, вид події наїзд на пішохода та встановлено, що на час огляду в період з 09.40 до 10.50 години ясно, погода без опадів, 0 градусів Цельсія повітря, горизонтальна ділянка асфальтобетонне покриття, стан покриття: мокре, тонкий шар мокрого снігу, загальною шириною 11,6 м., число смуг для руху по напряму проведення огляду 1, зустрічного напряму 1, ширина смуги руху 5,9 м. Зліва до проїзної частини примикає вул. Д. Косаренка шириною 5,7 м, яка починається на відстані 5,2 м до орієнтира. Під правим бордюром знаходиться нашарування рихлого снігу на ширині 0,9 м. До проїзної частини примикає бордюрний камінь заввишки 10 см. За орієнтир обрано електроопору № 15 справа. Відстань видимості необмежена.

Автомобіль ЗИЛ НОМЕР_1 розташований: праве колесо розміщене на відстані 0 м. до правого бордюра і в 1,9 м від рівня орієнтиру, заднє праве колесо розміщене на відстані 0 м. до правого бордюра та 6,9 м. до орієнтира. На автомобілі механічні пошкодження не виявлено. Наявне тертя переднього бамперу на рівні правої передньої фари. Колесо причіпа розташоване на відстані 0,4 м від правого бордюру і в 2,3 м. до заднього колеса автомобіля.

Слід гальмування переднього правого колеса розташований на проїзній частині, має довжину 2,9 м, починається на відстані 0,9 м. від правого бордюру та в 1 м до рівня орієнтиру. Закінчується даний слід у переднього правого колеса (на схемі № 3).

Слід гальмування заднього правого колеса розташований на проїзній частині, має довжину 10,1 м., починається на відстані 0,9 м. від правого бордюру та в 12,0 м. до рівня орієнтиру. Закінчується даний слід у заднього правого колеса (на схемі № 4).

Слід гальмування переднього лівого колеса розташований паралельно правому сліду, має таку ж довжину (на схемі № 6).

Слід тертя, який знаходиться на проїзній частині передньої частини задніх колес на відстані 1,2 м. до рівня орієнтиру, під автомобілем ближче до лівої його сторони (на схемі № 5).

Застосовувались фотоапарат, масштабна рулетка (т. 1 а.с. 83-90);

- висновок експерта № 39 від 18.02.2019 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, церебро-субарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, закрита травма грудної клітки, перелом 4 ребра справа, закриті переломи гілок правої лобкової кістки та крижі зі зміщенням, підшкірна гематома правого стегна. Ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ДТП. Тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, ушкодження голови та тулубу спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ушкодження правого стегна кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 92, 93), експертиза проведена відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 (справа № 592/726/19) (т. 1 а.с.91);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року, яка була проведена судовим експертом, фізичною особою підприємцем ОСОБА_22 , який має вищу технічну і юридичну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 1715 від 20.03.2015, видане ЦЕКК МЮ України, дійсне до 20.02.2021), стаж експертної роботи з 1994 року та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, відповідно до якої вихідні дані (із постанови).

На час призначення експертизи матеріали справи мають неусунуті суперечності відносно обставин зближення автомобіля та пішохода. Тому при дослідженні аналізувались свідчення кожного з очевидців пригоди окремо.

Згідно висновків експертизи:

- По питанню № 1 сліду гальмування автомобіля «ЗІЛ-431412», зафіксованому при огляді місця пригоди, відповідає мінімально можлива швидкість руху 31,2 км/год;

- По питанню № 2 в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ЗІЛ-431412» мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода;

- По питанню № 3:

Варіант 1 (виходячи зі свідчень водія автомобіля «ЗІЛ-431412) в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України який знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;

Варіант 2 (виходячи зі свідчень свідка ОСОБА_11 ) - в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;

- По питанню № 4 оцінка дій пішохода не вимагає яких би то не було розрахунків і спеціальних автотехнічних знань, у зв`язку з цим вона може бути виконана судом або слідчими органами самостійно стосовно вимог п. 4.7, 4.8, 4.14а Правил дорожного руху України.

Експертиза проведена відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.03.2019 (справа № 592/3566/19) (т. 1 а.с. 111);

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019 року, який проведено у період з 10.00 год. до 10.20 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 року близько 9 години знаходився в якості пасажира в автомобілі ЗИЛ, яким керував ОСОБА_9 , сидів в кабіні автомобіля між водієм та майстром. Рухались по вул. Б. Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинились на червоний сигнал світлофора. Коли увімкнувся зелений сигнал почали рух. Весь час рухались по правій крайній смузі. Під час руху дивився у скло правої дверки. Автомобіль рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Несподіванно почув крик когось з автомобілю і подивившись вперед, побачив попереду, приблизно на середині нашої половини дороги, на відстані близько 15 метрів жінку, яка перебігала проїзну частину в напрямку до правого бордюру. До цього вже водій почав гальмувати, однак на мокрій дорозі і наявності снігу справа біля бордюра, автомобіль змістився праворуч і стався наїзд на цю жінку. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три автомобіль зупинився.

На місці події ОСОБА_11 вказав місце наїзду на пішохода, яке згідно проведених вимірів розташоване на відстані 1,2 м від правого бордюру та в 10 м до рівня орієнтира. Жінку пішохода виявив коли вона знаходилась на відстані 5,6 м від правого бордюра і до місця наїзду подолала 4,3 м. На момент виявлення автомобіль ЗИЛ знаходився на відстані 16,7 м до місця наїзду і ОСОБА_11 зазначив, що в момент коли він виявив пішохода, водій почав гальмувати. Зазначив, що жінка перетинала проїзну частину темпі швидкої ходи. Відстань від правої сторони автомобіля ЗИЛ до правого бордюру на момент виявлення пішохода становила 2,6 м.(т. 1 а.с. 127-129);

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019 року, який проведено у період з 10.25 год. до 10.50 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 року близько 9 години він знаходився в якості пасажира в автомобілі ЗИЛ, яким керував ОСОБА_9 , сидів в кабіні автомобіля біля правої дверки. Рухались по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Несподіванно побачив на проїзній частині жінку невеликого зросту, яка швидко рухалась в їх сторону. Водій застосував гальмування однак наїзду уникнути не зміг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїздну частину і опинилась під автомобілем Проїхавши метра три автомобіль зупинився.

На місці події свідок вказав місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 2,2 м від правого бордюра в 10,7 м до рівня орієнтиру. Жінку виявив біля середини проїзної частини, яка знаходилась на рівні місця наїзду та на відстані 4,5 м до нього, рухалась зліва направо. По зустрічній смузі рухались автомобілі з невеликою швидкістю. Водій застосував гальмування, коли автомобіль знаходився на відстані 11,1 м. до місця наїзду. За 1 м до цього ОСОБА_15 побачив пішохода жінку. Також ОСОБА_15 зазначив, що може самостійно відтворити темп руху пішохода і на ділянці 4 м подолав її за час 2 сек. Крім того ОСОБА_15 вказав розташування правої сторони автомобіля на відстані 2,6 м від правого бордюра (т. 1 а.с. 130-131);

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019 року, який проведено у період з 10.55 год. до 11.25 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_19 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 близько 9 години він керував автомобілем Шкода-Фабія р.н. НОМЕР_3 і їхав по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу м. Суми. На перехресті з вул. 8-го Березня стояв на червоне світло світлофора в правому ряду. Попереду нього був автомобіль ЗИЛ зеленого кольору. Після увімкнення зеленого сигналу рушили з місця. Проїхавши перехрестя автомобіль ЗИЛ почав зміщуватись ліворуч, він ще трохи уповільнив рух свого автомобіля щоб виїхав ЗИЛ. Швидкість автомобіля була десь 25-30 км/год. Побачив, що зліва від вулички, що примикала до проїзної частини, почала переходити жінка зліва направо відносно напрямку їх руху. Вона перетинала проїзну частину кроком, під прямим кутом до дороги. Йшла звичайним кроком. В цей момент рухався за автомобілем ЗИЛ на відстані близько 10-15 метрів трохи правіше. Дорога в районі зупинки має плавний поворот праворуч і на яку-то мить втратив жінку з поля зору і потім побачив, що із під автомобіля ЗИЛ відлетіли пакети. В цей час автомобіль ЗИЛ почав рухатись вправо і гальмував. Момент, коли водій автомобіля ЗИЛ застосував гальмування, не бачив. Самого моменту наїзду автомобілем на жінку не бачив, так як рухався за цим автомобілем. Лише здогадався, що можливо стався наїзд на жінку. Коли автомобіль ЗИЛ прийняв вправо, побачив, що під автомобілем знаходиться тіло людини, спереду заднього мосту і автомобіль зупиняючись, просуває тіло по напрямку руху.

Далі свідок на проїзній частині вказав розташування керованого ним автомобіля Шкода на відстані 1,2 м від осьової лінії розмітки з лівої сторони. Автомобіль ЗИЛ рухався попереду на дистанції 6,9 м, при цьому відстань від його лівої сторони становила 0,7 м. Проїхавши 24 м і перебуваючи на відстані 22 м до рівня орієнтиру автомобіль ЗИЛ почав рухатись праворуч і гальмувати. Свідок вказав, що побачив жінку, яка переходила проїзну частину зліва направо в місці примикання вулиці, але точне її розташування на момент початку переходу вказати не зміг. Однак вказав, що жінка з його поля зору зникла, коли знаходилась вже на його смузі руху. Відстань, яку подолала пішохід від лівого краю проїзної частини становить 5,9 м. Свіідок зауважив, що у зустрічному напрямку рухались автомобілі, але точне їх розташування вказати не може. На момент коли пішохід зникла з поля зору, автомобіль ЗИЛ почав гальмувати та зміщуватись вправо. Безпосередньо наїзду на пішохода свідок не бачив. ОСОБА_19 відтворив темп руху пішохода і на ділянці 4 м час переміщення пішохода склав 4 сек. (т. 1 а.с. 132-134);

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019 року, який проведено у період з 11.30 год. до 12.00 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 року близько 9 год. Він керував автомобілем АЦ40 13063Б ЗИЛ 431412 р.н. НОМЕР_1 і рухався по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинився на червоний сигнал світлофора. Попереду нього стояли може десь пару автомобілів. Коли увімкнувся зелений сигнал всі почали рух. Рухався по крайній правій смузі. Проїхавши зупинку громадського транспорту, рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Потім побачив, що на проїзну частину між машин, які рухались у зустрічному напрямку, швидко вийшла жінка, яка рухалась зліва направо відносно напрямку автомобіля. Потім вона зупинилась на мить і може зробила крок назад. Побачивши її незрозумілі дії, застосував гальмування. Жінка, після того як зробила крок назад, побігла далі на його смугу руху. В цей момент вже рухався у загальмованому стані і він вже нічого більше зробити не міг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три-чотири автомобіль зупинився. Свідок вказав на місце наїзду на пішохода, яке знаходиться на відстані 1,3 м від рівня правого бордюру і в 6,8 м до рівня орієнтира. Жінка пішохід знаходилась на розділовій смузі коли він її побачив на рівні місця наїзду 4,8 м лівіше. Вона зробила крок вперед, а потім назад і після цього рушила через проїзну частину зліва направо. Крок був приблизно по 0,5 м. Також було замірено час, який пройшов з моменту кроку пішохода вперед потім назад і далі початок руху до правого бордюру, який склав 1,8 сек. ОСОБА_9 вказав приблизне розташування зустрічного автомобіля, який повільно рухався у зустрічному напрямку, при цьому відстань від осьової розмітки до бокової сторони автомобіля становила 0,35 м, а відстань від його задньої частини до рівня місця наїзду 0,4 м. Також ОСОБА_9 вказав розташування положення його автомобіля на момент початку гальмування, яке знаходиться на відстані 14,6 м до рівня місця наїзду. За 1,3 м до гальмування ОСОБА_9 вказав, що побачив жінку в місці її виявлення. При цьому ОСОБА_9 вказав також і розташування лівої сторони його автомобіля, яка становить 3,6 м до правого бордюру. Швидкість автомобіля ЗИЛ на момент початку гальмування становила 25-30 км/год. (т. 1 а.с. 144-146);

- протокол проведення слідчого експерименту від 04.03.2019 року, який проведено у період з 13.10 год. до 13.30 год. за участі понятих та підозрюваного ОСОБА_9 , зазначено, що слідчий експеримент проводився в м. Суми на вул. Білопільський шлях в районі буд. 7 з метою перевірки і уточнення відомостей: показів підозрюваного ОСОБА_9 на місці ДТП. В протоколі відображено, що всі учасники зібрались в кабінеті слідчого по вул. Першотравневій, 21. Підозрюваному ОСОБА_9 було запропоновано розказати, а потім на проїзній частині і показати, при яких обставинах сталася ДТП. ОСОБА_9 пояснив, що 04.12.2018 близько 9 год. він керував автомобілем АЦ40 13063Б ЗИЛ 431412 р.н. НОМЕР_1 і рухався по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинився на червоний сигнал світлофора. Попереду нього стояли може десь пару автомобілів. Коли увімкнувся зелений сигнал всі почали рух. Рухався по крайній правій смузі. Проїхавши зупинку громадського транспорту, рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Потім побачив, що на проїзну частину між машин, які рухались у зустрічному напрямку, швидко вийшла жінка, яка рухалась зліва направо відносно напрямку автомобіля. Потім вона зупинилась на мить і може зробила крок назад. Побачивши її незрозумілі дії, застосував гальмування. Жінка, після того як зробила крок назад, побігла далі на його смугу руху. В цей момент автомобіль вже рухався у загальмованому стані і він вже нічого більше зробити не міг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три-чотири автомобіль зупинився.

Після ОСОБА_9 було запропоновано прослідувати на місце пригоди, на що він зазначив, що на місце виїжджати не має ніякої потреби і всі положення він може вказати без виїзду на місце пригоди.

Відстань від лівої сторони автомобіля до правого бордюра становить 3,6 м. Місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 1,3 м від правого бордюру і в 6,8 м до рівня орієнтира. Застосував гальмування за 14,6 м до місця наїзду коли пішохід від середини проїзної частини зробила крок вперед на 0,5 м, потім назад за час 1,8 сек. і знов пішла вперед в темпі швидкого кроку. Пішохід до місця наїзду подолала відстань 4,8 м зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Побачив пішохода за 1,3 м до початку гальмування. На момент виявлення пішохода у зустрічному напрямку повільно рухались автомобілі, лівий задній кут із-за якого з`явився пішохід знаходився на відстані 5,4 м до місця наїзду і в 0,35 м від лінії осьової розмітки (т. 1 а.с. 135).

З матеріалів справи вбачається, що стороною захисту заявлялось клопотання про визнання недопустимими доказами:

1) протокол слідчого експерименту від 07.02.2019 за участю свідка ОСОБА_9 ;

2) протокол слідчого експерименту від 04.03.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_9 ;

3) висновк судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 на підстав твердження, що висновок був складений ФОП судовим експертом ОСОБА_10 в порушення ст.ст. 69, 242 КПК України складений експертом, який не має права відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи.

З викладеним сторона обвинувачення не погоджувалась, про що вказувала в апеляційній скарзі.

Водночас передослідивши всі заявлені прокурором докази, в тому числі і зазначені вище стороною захисту як такі, що слід визнать не допустимими, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції в цій частині, де суд перші два докази визнав не належними і такими, що не можуть слугувати доказами на підтвердження вини обвинуваченого.

Так, однією з підстав проведення експертиз, як правило, є відомості, отримані слідчим у результаті проведення огляду місця події та слідчого експерименту.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок. Втім, якщо слідчий експеримент проводився за участю свідка, який надалі, після отримання слідчим висновку експерта, буде визнаний підозрюваним, то відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України результати цієї слідчої дії будуть визнані недопустимими для використання у доказуванні, так само як і висновок експерта, як такий, який отриманий завдяки інформації, з порушенням «отруєний плід».

Це відповідає правовій позиції висловленій в постанові ВСУ від 09.06.2016 року і п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотними порушеннями.

Враховуючи викладене, протокол слідчого експерименту від 07.02.2019 року, за участю свідка ОСОБА_9 , належним та допустими доказом визнати не можна, оскільки на час отримання показань від ОСОБА_9 під час слідчого експерименту 07.02.2019 року вже існували дані, що його буде визнано підозрюваним.

Вказазаного прокурором ні в апеляційній скарзі ні в ході апеляційного розгляду справи не спростовано.

Щодо слідчого експерименту, проведеного 04.03.2019 року з підозрюваним ОСОБА_9 , то тут увага зверталась на наступне.

Так, при проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит.

В апеляційній скарзі сторона обвинувачення зазначала, що вказана процесувальна дія проведена з дотриманням вимог КПК України, оскільки в її ході, на місці скоєння ДТП перевірялась інформація, надана підозрюваним під час проведення допиту, проводились відповідні заміри на проїзній частині, розташування транспортного засобу та пішохода на проїзній частині, зафіксовано напрямок руху пішохода на місці наїзду, тощо. До того ж, вказаний доказ сторони обвинувачення має назву саме протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, а ні що інше, в ньому містяться відповідні реквізити, тощо.

З такими висновками прокурора колегія суддів погодитись не може, оскільки, як правильно зауважив суд першої інстанції, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 не було ознайомлено зі статтею 18 КПК України, слідчий експеримент був проведений у формі, що не містив ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а відбувався фактичний допит. Дана слідча дія проводилась в кабінеті слідчого, в протоколі за твердження ОСОБА_9 були переписані слідчим його показання, які він надавав під час проведення слідчого експерименту 07.02.2019 року з ним в якості свідка, (що підтверджується відтвореним змістом зі значним вмістом цифрових показників), який визнаний судом недопустимим доказом. Крім того прокурором при судовому розгляді не спростована позиція обвинуваченого, що фактично проведення та складання протоколу слідчого експерименту відбувалось без участі понятих, при цьому був присутній він та слідчий, ніяких свідчень слідчому він не надавав, тільки за вимогою слідчого підписався у протоколі.

Не спростовано вказаного і в ході апеляційного перегляду справи, а тому, протокол слідчого експерименту від 04.03.2019 року, за участю підозрюваного ОСОБА_9 , також не може вважатись належним і допустимим доказом його вини в інкримінованому злочині.

Також, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом було допитано судового експерта ОСОБА_10 , який пояснював, що працює експертом, проводив автотехнічну експертизу в даному кримінальному провадженні. Зазначав, що у статті 7 Закону України «Про судову експертизу» написано не зовсім зрозуміло, хто з експертів має право робити експертизи у кримінальному провадженні. Написано про діяльність. Вважав, що має право проводити експертизи у кримінальних провадженнях. Звертався до Міністерства юстиції України з роз`ясненнями. Є посилання у відповіді на запит на статтю 10 ЗУ «Про судову експертизу». На поставлені питання по експертизі надав такі відповіді.

Які матеріали отримував від слідчого? - Отримував матеріали справи. У розділі І зазначив про матеріали справи в одному томі, що не пронумеровані та постанова про надання вихідних даних, яка винесена слідчим 05.03.2019 року, враховуючи матеріали справи. Висновок будувався на постанові про надання вихідних даних слідчого, також досліджувалась Схема огляду місця пригоди, бралась до уваги, але не зазначена у висновку.

По 1 питанню експертизи: «Застосував гальмування зі зміщенням вправо» - (по вихідним даним ) виходячі з розташування слідів, при гальмуванні відбувалось зміщення автомобіля. З показів водія відомо поперечне розташування автомобіля під час виявлення пішохода. Зміщення автомобіля (автомобіль технічно справний) (аркуш справи 110 передостанній абзац варіант 2). Гальмування було, про уклін не задавалось питання. Є повздовжний уклін, який враховано, про поперечний уклін питання не задавалось. Водій повернув кермо вправо.

А.с. 108 (103 експертизи) аналізувались свідчення очевидців. Пояснення ОСОБА_19 аналізувались, розписав яких свідчень не вистачає, не надалось за можливе проаналізувати його свідчення неможливо по ним провести експертизу.

Показання ОСОБА_20 , ОСОБА_17 не надавались та не аналізувались.

Уклін менше 3 градусів не приймається до уваги.

Транспортно-трасологічна експертиза не проводилась.

Місце наїзду можливо отримати тільки з показань очевидців, в даному випадку це водій ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , аналізувались їх показання.

Інші очевидці не надали достатніх вихідних даних.

Аналізуючи свідчення водія, водій дивиться на дорогу 49.3 м слід гальмування (для гальмування потрібно саме така відстань), водій побачив потерпілу на відстані 73.5 64.3 м.Підтримав висновок експертизи.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» зі змінами, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Порядок кримінального провадження визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно до ч.1 ст. 69 КПК України визначено поняття експерта. Висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження (ст. 101 КПК України).

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу», в редакції на момент розгляду справи, передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) автотехнічна експертиза відносить до інженерно-технічних експертиз (інженерно-транспортна) та не відноситься до криміналістичних експертиз.

Оскільки вказаний висновок складений судовим експертом, який має вищу технічну і юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 1715 від 20.03.2015, видане ЦЕКК МЮУ), стаж експертної роботи з 1994 року, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, колегія суддів вважає, що підстави вважати зазначені висновки судової автотехнічної експертизи необ`єктивними або такими, що проведені всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України, відсутні.

Разом з тим, аналізуючи висновки даної експертизи, співставляючи показання свідків, надані ними під час судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про наступне.

Так, взявши до уваги варіант 2 відповіді на питання 3 (виходячи зі свідчень свідка ОСОБА_11 ) - в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Свідчення ОСОБА_11 не суперечать слідовій картині місця пригоди, кінцевому положенню автомобіля та слідам які були зафіксовані на автомобілі внаслідок взаємодії з пішоходом, та узгоджуються з показаннями ОСОБА_15 (вказує, що автомобіль правим габаритом був на відстані 2,6 м до правого краю проїзної частини) так і показаннями свідка ОСОБА_19 , що автомобіль рухався лівим габаритом на відстані 0,7 м від осьової смуги розмітки.

Також, в діях пішохода ОСОБА_12 є порушення вимог п.п. 4,7, 4.8, 4,14 а ПДР України, яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у не призначеному для переходу місці.

Проаналізувавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, повторно дослідивши матеріали справи, з огляду встановлення їх очевидної допустимості, належності, достовірності та можливості використання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України підтвердження в ході судового розгляду не знайшла, а тому за результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов обгтрунтованого висновку, що відносно ОСОБА_9 слід ухвалити виправдувальний вирок.

При цьому, як правильно зауважив суд, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Стаття 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Діяння (дія чи бездіяльність) полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, що може виявлятися у перевищенні швидкості, порушені правил обгону, об`їзду перешкод, проїзду перехресть, невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог Правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. Причинний зв`язок між діянням і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і характеризується необережною формою вини.

Диспозиція ст. 286 КК України є банкетною, тому при вирішенні питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за даною статтею необхідно враховувати нормативні акти, які регламентують порядок дорожнього руху Правила дорожнього руху.

Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови №14 від 23.12.2005 року роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Відсутність однієї з перелічених обов`язкових ознак виключає наявність в діях особи об`єктивної сторони, яка є одним з обов`язкових елементів складу злочину.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Водночас, на суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, із яких не можна зробити категоричного висновку щодо винуватості особи у скоєнні злочину, а судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, відповідно до ст. 337 КПК України.

З матріалів справи вбачається, що згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_9 - порушення п. 12.3 ПДР України допущеного водієм ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали. В діях ОСОБА_9 , як водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно варіанту 2 питання 3 висновку судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 року, не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів, в ході судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював, додаткове обвинувачення не висував, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення. Ці повноваження належать виключно до компетенції слідчого та прокурора як сторони обвинувачення.

З врахуванням зазначеного суд прийшов до висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, слід виправдати, за недоведеністю вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто висновки сторони обвинувачення не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах по справі, а сукупність зібраних доказів не є достатніми для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 .

Згідно із п.3 ч.1 ст. 373 КПК України якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, то суд ухвалює виправдувальний вирок.

За таких обставин ОСОБА_9 обгрунтвоано виправданий судом першої інстанції за недоведеністю наявності в його діях складу передбаченого ч.1 ст. 286 КК України злочину.

Щодо інших доводів апеляційної скарги прокурора, зокрема про те, що:

1) слідством дотримано вимог КПК України при проведенні слідчих експериментів зі свідками;

2) рішення суду не містить викладення пояснень деяких свідків, що допитувались судом;

3) відсутність звукозапису судовго засідання від 16.10.2019 року, де зафіксовано пояснення експерта ОСОБА_10 то такі доводи строни обвинувачення суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки:

- протоколи слідчих експериментів зі свідками, як належні докази, під сумнів ніким з учасників справи не ставились;

- прокурором в апеляційній скарзі не конкретизовано пояснення яких саме свідків не виклав суд першої інстанції в своєму рішенні та як це вплинуло на його законність;

- стороною захисту надано колегії суддів архівну копію звукозапису судовго засідання від 16.10.2019 року, де зафіксовано пояснення експерта ОСОБА_10 , і крім того, останній повторно допитувався безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до кримінального процесуального законодавства ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, що у свою чергу покладає тягар доведення вини обвинуваченого на прокурора, який і зобов`язаний доводити свою версію подій за цим стандартом.

Крім цього згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку» при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України суд першої інстанції, виходячи із принципу змагальності кримінального провадження та свободи у наданні сторонами суду своїх доказів і доведеності їх переконливості перед судом, прийшов до обґрунтованого висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_9 у вчиненні ним злочину.

Попри доводи прокурора, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, апеляційним судом не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.10.2020 року, відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4