Справа № 466/9970/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/158/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2023 року щодо засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

На дану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 задоволити.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Стверджує, що засуджений став на шлях виправлення, розкаюється у скоєному.

Звертає увагу на характеристику засудженого, згідно якої ОСОБА_7 , перебуваючи у місцях позбавлення волі вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Працевлаштований не був через те, що офіційної роботи там не має, а також через перенесену операцію на голову. Адміністрацією установи не заохочувався, оскільки погано себе почуває і не може працювати фізично. Наразі ОСОБА_7 потребує ще одну операцію по встановленню пластини на місце де був вскритий череп. Стверджує, що ОСОБА_7 старається приймати участь у заходах виховного характеру, молиться та тісно спілкується із священиком з м. Миколаєва, який до нього приїжджав. Також засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та старається до її реалізації, але болі мігрені заважають йому бути більш організованим. Засуджений намагається самостійно виконувати роботу з самообслуговування, але хвороба йому заважає.

Зазначає, що ОСОБА_7 за характером спокійний, адекватно реагує на критику, неконфліктний, підтримує стосунки із різними засудженими, не перебуває на профілактичному обліку установи, вину у скоєному визнав повністю і згідно даних вироку позов у справи не заявлено. Засуджений має третю групу інвалідності, потребує лікування. Покликається, що при вирішенні питання про умовнодострокове звільнення не повинно враховувати тяжкість вчиненого злочину.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила апеляційні вимоги захисника, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 17.02.2022р. за ст. ст. 126-1, 71, 72 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі.

Початок терміну покарання 12.04.2022р., кінець терміну покарання 12.06.2023р.

Згідно характеристики на засудженого, по даній справі ОСОБА_7 , перебуваючи у ДУ ЛУВП №19 м.Львова з 12.04.2022р. порушень вимог режиму утримання не допускав, адміністрацією установи не заохочувався. З 18.05.2022р. перебуває у ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)». По прибуттю до установи працевлаштований не був, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи не заохочувався. Приймає участь у заходах виховного характеру, які проводяться у виправній колонії, але не робить належні висновки. Не відвідує богослужіння, релігійні обряди та бібліотеку установи.

Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», до реалізації програми не прагне. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи дотримується з метою поблажливого ставлення останніх до себе. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, хоча достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально відноситься до робіт по благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

12.08.2022р. адміністративною комісією установи ЛВК (№30) відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення. 09.09.2022р. адміністративною комісією установи ЛВК (№30) відмовлено у застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. 24.11.2022р. адміністративною комісією установи ЛВК (№30) відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду із заявою в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такому, що став на шлях виправлення та потребує операції на голову за станом здоров`я.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви адвоката про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що суду не було надано достатніх доказів того, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали заяви захисника, особової справи засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеної вище заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Дані характеристики адміністрації виправної колонії на засудженого не містять жодних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що є умовою для застосування положень ст. 81 КК України.

Як зазначено у характеристиці на засудженого, останній не працевлаштований в установі, а до робіт по благоустрою установи, відноситься безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Засуджений жодного разу не заохочувався адміністрацією установи. 24.11.2022р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні до ОСОБА_7 ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

При цьому, згідно матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання як реально, так і з випробуванням, однак не робить для себе належних висновків та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення.

Усі наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться фактично до того, що засуджений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може працювати, а також не може з належною повнотою виконувати інші роботи та брати участь у програмах, що проводяться в установах.

Водночас колегія суддів враховує, що умовою для застосування ст. 81 КК України є, окрім відбуття засудженим відповідної частини покарання, доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку та ставлення до праці, чого у випадку із засудженим ОСОБА_7 не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку неможливості засудженим відбувати покарання за станом здоров`я законом передбачено вирішення питання про звільнення такої особи від покарання за хворобою відповідно до ст. 84 КК України.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою, а ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2023 року відносно засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: