ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/728/23 Справа № 201/2776/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Донецької обласної прокуратури на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Красний Лиман Донецької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працюючої оператором АТ «Укрпошта», заміжньої, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 березня 2023 року частково задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та застосовано відносно останньої запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 06 травня 2023 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, про що свідчать наступні докази, зокрема: повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 10 жовтня 2022 року; протокол огляду інтернет-сайту від 11 лютого 2023 року; протокол огляду інтернет ресурсу від 11 лютого 2023 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 19 жовтня 2022 року, 21 жовтня 2021 року, 11 лютого 2023 року, 15 лютого 2023 року; протокол огляду речей від 15 лютого 2023 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 лютого 2023 року, а отже, сукупність цих фактичних даних на даному етапі досудового розслідування надають можливість переконатись в обґрунтованості підозри до такого ступеня, за якого об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Зазначає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_7 зможе переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочин, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого вона підозрюється належить до категорії тяжких злочинів, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду

Вказує, що недоведеним під час розгляду клопотання є наявність ризиків, визначених пунктами 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з підстав їх необґрунтованості та відсутності будь-яких достатніх доказів на підтвердження їх існування. У зв`язку із чим, вказані ризики не враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Також вказує, що беручи до уваги й вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, якою встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, втім, однак, з урахуванням того, що підозрювана ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, повністю співпрацює зі слідством, протягом тривалого часу не переховувалась від органів досудового розслідування, а також беручи до уваги обставини при яких вчинено інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, можливим є застосувати до неї більш м`який запобіжний захід ніж той, що зазначений у клопотанні для запобігання вищевказаному ризику.

Також зазначає, що у своєму клопотанні стороною обвинувачення приділено недостатньо уваги, чому більш м`який запобіжний захід не зможе уберегти від тих ризиків, на які вона посилається. Враховуючи це, слідчий суддя самостійно оцінює кожний запобіжний захід і ризики, яким він зможе запобігти, у зв`язку із чим, аналізуючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризику, який обґрунтовано та встановлено в судовому засіданні, достатнім запобіжним заходом є домашній арешт із забороною залишення житла у певний час доби, та з покладенням на підозрювану певних обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України, що зможуть виступити достатніми стримуючими факторами для існуючого ризику

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що прокурором наведені реальні підстави неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Визначений слідчим суддею запобіжний захід є незначним, тобто перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом є недостатньо переконливим для того, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокруор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст. 177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йї злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: показаннях свідків, інформаційній довідці, протоколі огляду транспортного засобу та інших доказах.

Поряд з цим, прокурором в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції поза розумним сумнівом доведено існування ризиків, а колегія суддів встановила та приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-0442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже це є імперативна норма, визначена законодавцем.

Тобто, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а тому враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції незаконно обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Отже, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 177 та п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлює скасування ухвали слідчого судді суду першої інстанції.

Таке рішення, на думку колегії суддів, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді суду першої інстанції та застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить її належну процесуальну поведінку та може запобігти встановленим ризикам та буде належною мірою гарантування виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Донецької обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 травня 2023 року.

Підозрювану ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4