Справа № 352/1915/22
Провадження № 1-кс/352/339/22
У Х В А Л А

09 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 03 жовтня 2022 року, про відмову у визнанні потерпілою,

В С Т А Н О В И В:

До Михайлівського районного суду Запорізької області надійшла скарга від ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 03 жовтня 2022 року, про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні. Так, за результатами розгляду її заяви від 27 вересня 2022 року щодо визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000445 від 14 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 03 жовтня 2022 року винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання. Заявник не погоджується з висновками дізнавача про те, що кримінальним правопорушенням за ч. 4 ст. 358 КК України не могло бути спричинено шкоду ОСОБА_3 , оскільки кримінальне правопорушення про використання підробленого офіційного документа відноситься до правопорушень, що посягають на авторитет органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднання громадян у частині дотримання встановленого законодавством порядку обігу та використання офіційних документів. Зазначає, що кримінальним правопорушенням їй було спричинено матеріальну і моральну шкоду, що полягає в отримання конфіденційної інформації щодо її майнових прав. Постанову дізнавача заявник вважає незаконною, тому просить її скасувати, визнати її потерпілою і зобов`язати дізнавача винести постанову про визнання її потерпілою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просила суд задовольнити скаргу в повному обсязі.

Дізнавач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд скарги без її участі, просить відмовити в її задоволенні через необґрунтованість і безпідставність.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши скаргу та матеріали, що до неї додані, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В ході судового розгляду встановлено, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000445 від 14 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про визнання її потерпілою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000445 від 14 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

За результатами розгляду вказаного клопотання, дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 03 жовтня 2022 року було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілою. Постанова мотивована тим, що кримінальним правопорушенням за ч. 4 ст. 358 КК України не могло бути спричинено шкоду ОСОБА_3 , оскільки кримінальне правопорушення про використання підробленого офіційного документа відноситься до правопорушень, що посягають на авторитет органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднання громадян у частині дотримання встановленого законодавством порядку обігу та використання офіційних документів. Так як не встановлено факту завдання заявнику шкоди, зазначеної у ч.1 ст.55 КПК України, в задоволенні клопотання було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної або майнової шкоди.

Частинами 2 та 5 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Таким чином, як вбачається з змісту ст. 55 КПК України, процесуального статусу потерпілого особа набуває з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до слідчого, прокурора, а також з моменту подання стороною вже після початку розслідування заяви про залучення до провадження як потерпілого.

Однак, наведене водночас не є безумовною підставою для вручення заявнику пам`ятки про процесуальні права та обов`язки учасника кримінального провадження, оскільки згідно до ч.5 статті 55 КПК України у разі наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що ініціатору заяви шкода не завдана, слідчий вмотивованою постановою відмовляє у визнанні особи потерпілим.

Натомість, майнова шкода представляє собою майнові та/чи грошові збитки, спричинені юридичній або фізичній особі.

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті - на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

В чинному законодавстві України всі наслідки немайнового характеру позначаються терміном «моральна шкода». Зміст цього поняття розкритий в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ.

Термін «моральна шкода» визначається через поняття страждання, які заподіяні фізичній особі внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з людьми, інші негативні наслідки морального характеру. У свою чергу, «моральний характер» означає «пов`язаний з духовним життям людини». Саме тому в кримінальному провадженні лише потерпілому - фізичній особі, а не юридичній особі відшкодовується моральна шкода.

Заподіяння фізичної шкоди тісно пов`язане з настанням в подальшому моральних страждань, отже, і моральної шкоди. У цьому випадку ці види шкоди у кримінальному провадженні важко розглядати окремо, оскільки вони доповнюють одне одного.

Фізична шкода визначається через сукупність змін, що об`єктивно сталися внаслідок вчинення кримінального правопорушення в стані людини як фізичної істоти.

До складових фізичної шкоди належать: а) тілесні ушкодження, б) розлад здоров`я, в) фізичні страждання.

При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Лише в такому випадку особа визнається потерпілою.

Суд звертає увагу, що частиною 4 ст. 358 КК передбачена відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред явленні їх (для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного). Під ознаки цієї статті підпадає також використання справжнього, але чужого документа.

Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, мотивами прийняття дізнавачем такого рішення, зокрема зазначено відсутність даних про завдання шкоди заявнику ОСОБА_3 .

З такими мотивами слід погодитись, оскільки у скарзі не наведено достатніх, визначених чинним КПК України підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.

Так, поширеним є поділення кримінальних правопорушень за конструкцією на кримінальні правопорушення з матеріальним та кримінальні правопорушення з формальним складом.

Матеріальний склад кримінального правопорушення склад кримінального правопорушення, об`єктивна сторона якого передбачає настання суспільно небезпечних наслідків як її обов`язкову ознаку.

Формальний склад кримінального правопорушення склад кримінального правопорушення, для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінального правопорушення.

Суд наголошує, що об`єктом злочину за ст. 358 КК України є суспільні відносини, які забезпечують установлений порядок складання, видачі, використання та обігу офіційних документів, печаток, штампів, бланків. Склад цього правопорушення є формальним, який вважається закінченим з моменту вчинення, а сам факт можливого підроблення і використання офіційних документів не може бути розцінений як злочин, вчинений щодо конкретної особи.
Статтею 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Отже враховуючи встановлені по кримінальному провадженню обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що вказана постанова слідчого є обґрунтованою та винесеною відповідно до вимог КПК України на даному етапі досудового розслідування, в зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні скарги.

Разом з цим, слідчий суддя зазначає, що це не перешкоджає дізнавачу

змінити статус особи на потерпілого у разі отримання необхідних фактичних даних, які б вказували на завдання конкретним кримінальним правопорушенням у сукупності зі ст. 358 КК України моральної, фізичної або майнової шкоди заявнику ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 55, 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 03 жовтня 2022 року, про відмову у визнанні потерпілою - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6