ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5207/22 Номер провадження 11-кп/814/1433/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали цього суду від 02 липня 2019 року, за ч.2 ст.15 та ч.3 ст.185, ч.4 ст.71 КК України на 5 років 7 місяців позбавлення волі,

суд задовольнив його клопотання та звільнив умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року,з урахуванням ухвали цього суду від 02 липня 2019 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому зазначає, що засуджений ОСОБА_8 хоча і має заохочення, проте 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, до оплачуваних робіт залучався не постійно, а лише у жовтні 2019 та у листопаді 2021 року.

Звертає увагу, що у 2021 році ОСОБА_8 звертався до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2021 року.

Зауважує, що після постановлення судом цього рішення суттєвих позитивних змін у поведінці засудженого не спостерігається.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення засудженого та представника виправної колонії, які вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.107 КК України).

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, висновок суду щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання,.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Фактичне відбуття ОСОБА_8 більше половини строку покарання у виді позбавлення волі, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного йому за умисний тяжкий злочин, ніким не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 дійсно відразу після поміщення до слідчого ізолятора допускав порушення вимог режиму утримання, проте в подальшому змінив свою поведінку на краще, характеризувався позитивно, належним чином виконував покладені на нього обов`язки, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Після переведення до Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» засуджений працевлаштований у їдальні різноробочим, до праці ставиться сумлінно, проявляє розумну ініціативу, отримав сім заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки і при цьому не мав стягнень.

Також ОСОБА_8 за власною ініціативою залучається до додаткових неоплачуваних робіт з благоустрою установи, дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується при виконанні робіт, здійснює за ними належний догляд.

Судом апеляційної інстанції, окрім іншого, встановлено, що у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_8 не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості, своєю поведінкою подає позитивний приклад та дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Також ОСОБА_8 проявляє соціально корисну ініціативу в організації виховних заходів та самодіяльних організацій, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», входить до складу фізкультурно-спортивної секції, відвідує заплановані заходи, читає духовну літературу.

Наведені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, та про можливість умовно-достроково звільнення засудженого від відбування покарання і належним чином мотивував своє рішення.

Твердження прокурора про недоведеність ОСОБА_8 свого виправлення з огляду на те, що засуджений працював на оплачуваних роботах лише у жовтні 2019 року та у листопаді 2021 року спростовуються поясненнями представника виправної колонії, який в засіданні апеляційного суду пояснив це обмеженою кількістю робочих місць.

Водночас представник виправної колонії наголосив, що засуджений систематично та за власною ініціативою якісно виконує неоплачувані роботи, порушень техніки безпеки не допускає, сумлінно ставиться до праці та до покладених на нього обов`язків.

Сам по собі факт відмови місцевим судом 24 листопада 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування приписів ст.81 КК України в даному випадку не є перешкодою для звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, оскільки з повторним клопотанням засуджений звернувся через рік, що узгоджується з приписам ч.7 ст.539 КПК України.

Враховуючи наведене, висновки суду, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення та підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі є обгрунтованими, а рішення суду належним чином вмотивоване.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4