Справа № 216/383/21
Провадження № 1-кп/216/226/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою в рамках об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,.

Прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.12.2020 приблизно о 15 годині 20 хвилин, перебуваючи разом зі своїм знайомим - неповнолітнім ОСОБА_3 на території скверу із Меморіалом «Танкістам визволителям», що розташований на площі Визволення в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачили раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прямував вздовж скверу зі сторони проїжджої частини в напрямку перехрестя вулиці Пушкіна та проспекту Поштового в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу.

В цей час, неповнолітній ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою із співучасником злочину ОСОБА_4 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, розуміючи що їх дії є очевидними для потерпілого, свідомо ігноруючи зазначену обставину, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та розпочав словесний конфлікт.

Після чого, ОСОБА_4 , діючи повторно, разом зі співучасником злочину ОСОБА_3 штовхнули потерпілого у спину, в результаті чого потерпілий впав передньою ділянкою тулубу на землю, при цьому ОСОБА_4 , діючи на досягнення злочинного результату, наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше п`яти ударів взутою ногою по голові в ділянку обличчя, в результаті чого відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1976 від 07.12.2020 заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді: 3 синців обличчя, 2 саден в області обличчя та правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

В цей час, неповнолітній ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного наміру, направленого на відкрите заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, відкрито викрав з лівої кишені штанів, вдягнених на потерпілого ОСОБА_9 , належний йому чоловічий гаманець чорного кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходились грошові кошти у сумі 395 гривень, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення Ветерана Праці на ім`я ОСОБА_9 .

Утримуючи викрадене майно при собі, співучасники злочину ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 395 гривень.

За результатами досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлена достатність зібраних доказів, на підставі яких ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

У вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_10 від 05.12.2020 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався ухвалою суду.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду від 12.07.2021 запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 змінено на домашній арешт з покладенням обов`язків, а саме прибувати за викликом суду за першою вимогою, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та місця роботи, цілодобово не залишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 12.09.2021.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_4 без поважних причин не прибув у судові засідання, призначені на 29.06.2022, 19.08.2022, що унеможливило вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту та стало підставою для постановлення судом ухвали про здійснення приводу останнього у судове засідання на 10 годину 15 хвилину 04.10.2022.

Однак, ухвала про привід ОСОБА_4 залишилась невиконаною, оскільки останній за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, його місцезнаходження працівникам Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області встановити не вдалось, у зв`язку з чим ухвалою суду від 04.10.2022 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 слугує наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків, неповнолітнього обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, маючи не погашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 186 КК України, у період іспитового строку, встановленого вироком суду, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від 4 до 6 років, та в разі доведення вини ОСОБА_4 , останній, побоюючись покарання може переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності. Що підтверджується фактичним переховуванням ОСОБА_4 від суду, у зв`язку з чим оголошено розшук останнього. ОСОБА_4 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тривалий час офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, які б могли стримати його не покидати межі міста. Тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений переховується від суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, матиме змогу безперешкодно спілкуватись з потерпілим, свідками, обвинуваченим, здійснюючи на них тиск, що обґрунтовується характером вчиненого злочину із застосуванням насильства. Слід ураховувати, що особи, які є потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні ще не допитувались, позиція щодо визнання себе винуватим у обвинувачених ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_3 протилежна. Викладене підтверджує наявність такого ризику як можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків та неповнолітнього обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим, у тому числі за вчинення аналогічного корисливого злочину, під час іспитового строку, не зупинився навіть під загрозою реальної міри покарання у виді позбавлення волі за попередніми вироками суду, у період іспитового строку вчинив тяжкий корисливий злочин. Протягом тривалого часу не працевлаштований, у зв`язку з чим не має постійного джерела доходу. Викладене вказує на підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, ураховуючи наявні ризики та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, сторона обвинувачення дійшла висновку про неможливість жодного з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти вищевказаним ризикам, керуючись вимогами ст.ст. 36, 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194, тому слідчий прокурор просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 , кожен заперечують проти задоволення клопотання прокурора та просять суд обрати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Також захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 приймав участь в АТО з 2014 по 2017 року, має поранення та контузію, є внутрішньо переміщеною особою, має постійне місце реєстрації в м. Львові та офіційно перебуває на облік, ніде не скривався та не ховався, що підтверджується доказами наданими до матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєнні злочину, який відносяться до тяжкого злочину.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Згідно 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, але відповідно до чинного кримінального законодавства правова кваліфікація кримінального правопорушення і тяжкість майбутнього покарання не може бути підставою для застосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. До зміни місця проживання обвинувачений перебував під цілодобовим домашнім арештом за адресою: АДРЕСА_1 , однак через війну в Україні, виїхав з м. Кривого Рогу до м. Льова, та з 04.10.2022 року перебував у розшуку.

Однак враховуючи обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема особу обвинуваченого, яка приймав участь в АТО в період з 2014 по 2017 року, має поранення та контузію, є внутрішньо переміщеною особою, має місце реєстрації в м. Львові та офіційно перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки № 1333- від 28.04.2022 року, наданої до матеріалів кримінального провадження. В зв`язку з військовим станом в Україні обвинувачений змінив місце проживання, однак не скривався та має постійну реєстрацію у АДРЕСА_1 , де перебуває його родина.

Тому ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого, без застосування електронних засобів контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний засіб у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю, строком на 60 днів, тобто до 15-30 годин 19 березня 2023 року, включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишати житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання (реєстрації);

- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не залишати квартиру АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Копію ухвали направити до Відділення поліції № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області,- для контролю за поведінкою ОСОБА_11 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1