Номер провадження: 11-кп/813/893/23
Справа № 496/1328/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року, в кримінальному провадженні №0000036 від 27 січня 2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Красні Окна Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 01 лютого 2023 року по 01 квітня 2023 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у нічний час.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, сім`ю та міцні соціальні зв`язки. Крім того доглядає за матір`ю похилого віку. Вказує, що перебуває під вартою більше року, при цьому свідки в судові засідання не з`являються. Звертає увагу на те, що у розшуку не був та завжди з`являвся в судові засідання, а його вина не доведена.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Приписами ч.1-3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обв инуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Тобто, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків. У той же час, розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу під час судового провадження суд не встановлює наявність чи відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки такий стандарт доказування не застосовується на даній стадії провадження.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 судом при розгляді клопотання у судовому засіданні належним чином перевірені, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи прокурора та сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання прокурора, з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Так, питання існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування. На даний час у справі здійснюється судове провадження, та питання існування в діях ОСОБА_8 ознак складу вказаного злочину є предметом перевірки, а тому суд апеляційної інстанції в ході перевірки ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу не вправі надавати оцінку питанню доведеності вини щодо вчинення ним інкримінованого злочину.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував існування зазначених ризиків, зважаючи на сукупність таких обставин як тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також відомості про особу обвинуваченого.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за скоєння якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Колегія суддів при цьому зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризиків, проте, разом з іншими обставинами повинна враховуватись судом під час вирішення клопотання щодо запобіжного заходу.

Так, судом першої інстанції, відповідно до положень ст.178 КПК України, обґрунтовано враховано відомості про обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має сім`ю та місце проживання. Проте обвинувачений не працевлаштований, не має законних джерел до існування. Крім того наразі обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.342, ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України розгляд щодо яких здійснюється Приморським районним судом м.Одеси і Татарбунарським районним судом Одеської області.

Беручи до уваги вищенаведені відомості, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду про існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити одну із дій, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, на існування ризику переховування обвинуваченого від суду вказує сукупність таких факторів як тяжкість можливого покарання, що може бути призначене ОСОБА_8 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а також відсутність міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від вчинення таких дій.

Про існування ризику вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення свідчать відомості про його особу, оскільки обвинувачений не має офіційного місця роботи та законних джерел доходів, крім того обвинувачується у вчиненні інших злочинів, судовий розгляд щодо яких триває.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які не зменшились та продовжують існувати, тяжкість кримінально правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про відсутність об`єктивної можливості застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відомості, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, матір похилого віку, сім`ю та соціальні зв`язки суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини не є такими, що нівелюють встановлені у справі ризики.

Твердження апелянта щодо тривалого перебування під вартою, суд до уваги не приймає, оскільки тривалість тримання обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.

Поруч із цим апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України про здійснення судового розгляду протягом розумного строку .

Що стосується визначеного обвинуваченому розміру застави, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких.

Таким чином суд першої інстанції, обґрунтовано керувався положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК України при визначенні ОСОБА_8 розміру застави. При цьому, суд врахувавши відомості про характер інкримінованого обвинуваченому злочину, ризики передбачені ст.177 КПК України, особу обвинуваченого та обґрунтовано визначив йому середній розмір застави, що передбачений відповідною нормою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2023 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4