Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/633/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2022, стосовно обвинуваченого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Баку, Республіки Азербайджан, громадянин Республіки Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 11.01.2023 року включно, без визначення застави.
Також цією ухвалою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 11.01.2023 року включно, без визначення застави,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0009749 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 с.187, ч.4 ст.189 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2022 задоволено вказане клопотання. Продовжено строк тримання під вартою, щодо обвинуваченого: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Судове рішення мотивовано тим, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення є умисними, особливо тяжкими, за своєю суттю є корисливими, обвинувачені не працевлаштовані, суспільно-корисною діяльністю не займаються та особистих доходів для проживання не мають, крім того більшість з них, є громадянами іноземної держави, тому існує вірогідність того, що обвинувачені, при застосуванні їм іншого, більш м`якого запобіжного заходу, задля уникнення відповідальності, можуть виїхати за межі України, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати ухвалу районного суду і постановити нову, якою його підзахисному обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині ухвали не зазначено аргументів на користь того, що обвинувачений може ухилятися від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, продовжувати злочинну діяльність - крім тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, ні стороною обвинувачення, ні судом першої інстанції, не наведено жодного доказу в обґрунтування продовження відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання суд також не врахував фактичні обставини, які мають значення для справи це те, що підозра є необґрунтованою, виходячи з того, що в ній не зазначено всіх фактичних обставин справи.
То постає питання на підставі ж яких доказів взагалі пред`являлася підозра ОСОБА_7 , тобто підозра є необґрунтованою, адже обставини викладені в ній не підтверджуються жодними наданими суду доказами, а є лише припущенням досудового слідства, що згідно ст. 62 Конституції України трактується на користь підозрюваного.
Також суд не врахував важливу обставину при розгляді клопотання це те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази в обґрунтування ризиків заявлених стороною обвинувачення та судом, а саме те, що ОСОБА_7 здійснював вплив на когось зі свідків обвинувачення чи потерпілого, чи переховувався від суду, чи продовжував злочинну діяльність. В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі вказані обставини, а тому ризики заявлені стороною обвинувачення є не реальними, а абстрактними.
Також по справі допитані всі потерпілі, які повідомили, що ОСОБА_7 не здійснював відносно них ніяких протиправних дій. Допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що вони не були очевидцями будь-яких протиправних дій ОСОБА_12 відносно інших осіб.
Крім того, як вбачається з мотивувальної частини ухвали суду, суд лише формально врахував ризики зазначені в ст. 177 КПК України, а також у відповідності до вимог КПК суд не зазначив обставини чому не можливо застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0009749 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 с.187, ч.4 ст.189 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 кримінального правопорушення ч.2 ст.189 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на особисту свободу.
Доводи захисника та обвинуваченого про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не можу бити враховано.
Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_7 розуміючи, що злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України є умисним, тяжкими, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
Про наявність ризику свідчить те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, є іноземцем, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень підтверджується тим, що останній після переїзду на територію України, не працевлаштувався, не мав бажання своєю працею заробляти собі на життя.
При цьому, необхідно зазначити про те, що причиною вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є відсутність грошових коштів та бажання отримати чуже майно.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_7 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_7 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній за наявності місця проживання на вчинив інкриміновані кримінальне правопорушення корисливого характеру.

При цьому, колегія суддів враховую те ОСОБА_7 є іноземцем, в матеріалах справи не має відповідного повідомлення від власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що ОСОБА_7 може проживати за вказаною адресою, вказане, у свою чергу, унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Також, у справі не має доказів належного виконання ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків у різі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також, слідчий суддя у відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу правильно не визначив ОСОБА_7 розмір застави оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2022 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.11.2022, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 11.01.2023 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4