УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 404/1005/22

провадження № 51-2356 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004868, щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

До набрання вироком законної сили йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту негайно в залі судового засідання.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з 30 квітня 2022 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 серпня 2020 року по 09 липня 2021 року.

Вирішено питання щодо долі арешту, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Указаним вироком також засуджено ОСОБА_2 , питання про законність і обґрунтованість судових рішень щодо якого в цій касаційній скарзі не порушується.

Як убачається з вироку суду, 28 серпня 2020 року о 22:40 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом з особою, кримінальне провадження щодо якої виділено в окреме провадження, рухаючись на автомобілі ВАЗ-21051, д/н НОМЕР_1 , по просп. Університетському в м. Кропивницькому, помітили храм Преподобного Афанасія Афонського Управління Кіровоградської єпархії Української Православної Церкви. В цей момент у них виник умисел на таємне викрадення майна з указаного храму. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, діючи узгоджено з ОСОБА_2 , який залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань невстановленим предметом віджали металопластикове вікно, після чого проникли до приміщення храму і звідти таємно викрали майно, а також грошові кошти в сумі 7208,75 грн, заподіявши зазначеному Управлінню матеріальну шкоду на загальну суму 123 101,68 грн.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2022 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення щодо підзахисного і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

З огляду на указану мету й вищезазначені принципи покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи засудженому ОСОБА_1 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до положень ст. 12 КК належить до тяжкого злочину; особу винного, який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий за аналогічні кримінальні правопорушення; відсутність обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, наближеного до мінімальних меж санкції статті, за якою його засуджено.

Крім того, оскільки вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_1 вчинив під час іспитового строку, суд застосував положення ч. 3 ст. 78 КК і призначив йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року за сукупністю вироків.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК, тому правових підстав уважати призначене ним покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив посилання й доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. 419 КПК.

Колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав уважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

Що стосується посилань захисника на незаконність ухвал місцевого суду від 16 березня 2022 року, то ці судові рішення відповідно до ст. 424 КПК не є предметом перевірки в суді касаційної інстанції.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5