Справа № 944/597/22
Провадження №1-кс/944/233/23
27.03.2023 рокум.Яворів
Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення тимчасово вилученого майна,
адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, у якому просить зобов`язати уповноважених осіб Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути речі, вилучені під час обшуку у будинковолодінні АДРЕСА_1 майно, а саме: смартфон марки Xiaomi Redmi; ноутбук марки Emachines; принтер марки LaserJet Pro M102w; системний блок до комп`ютера.
Адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду подав клопотання про здійснення розгляду клопотання без його участі.
Слідчий СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутності, проти клопотання заперечує, оскільки речі вказані у клопотанні знаходяться на експертному дослідженні.
Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано главою 26 КПК України. Статтями 303, 304 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Частина 2 ст. 168 КПК України визначає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Положеннями ч. 1 ст. 169 КПК України встановлено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
Таким чином, положеннями кримінального процесуального законодавства чітко визначені підстави для повернення тимчасово вилученого майна.
Слідчий суддя також звертає увагу на ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Також згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи вищенаведене, для відновлення порушеного права власника майна належним способом захисту є звернення до слідчого судді зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, в порядку ст.303 КПК України, а не з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 167-169, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про повернення тимчасово вилученого майна -відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1