КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3011/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

06 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою - задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 травня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 травня 2023 року включно без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені, і на підставі наведеного дійшов висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , можуть переховуватисьвід суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Крім того, суд вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, перебував у міжнародному розшуку, а обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2020 було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою у зв`язку з порушенням під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення. До того ж, під час досудового розслідування обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування. Окрім того, обвинувачені, з огляду на допитаних свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які підтвердили в суді отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених, при цьому, свідок ОСОБА_13 не лише повідомив, що про те, що обвинувачений ОСОБА_6 напередодні його допиту в суді за допомогою смс повідомлень просив його не з`являтися для допиту до суду, а й на підтвердження своїх слів продемонстрував суду збережене в його телефоні аудіоповідомлення, відтворивши його зміст, можуть впливати на ще недопитаних свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, а тому жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невмотивованість, необґрунтованість ухвали, винесення її з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року - скасувати та звільнити ОСОБА_6 з під-варти.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що клопотання слідчого про продовження тримання під вартою не містить дані, у відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України, а саме в тексті клопотання відсутні докази наявності та обґрунтованості обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, апелянт вказує, суд першої інстанції не звернув увагу, на те, що органами слідства жодним чином не доведено обставини, викладені в п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також апелянт вважає, що на теперішній час у суду відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому злочини.

Також апелянт вказує, що процесуальні підстави, визначені ст.ст. 183, 194 КПК України для застосування стосовно ОСОБА_6 тримання під вартою як найбільш суворого та виняткового запобіжного заходу - відсутні.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має критично незадовільний стан здоров`я, яке вимагає амбулаторного утримання та лікування, систематичних витрат на лікування в значному розмірі, включно з витратами на планові операції та постійний амбулаторний нагляд, а в умовах воєнного стану можливості для надання якісного медичного забезпечення в ДУ «Лук`янівський слідчий ізолятор» суттєво обмежені.

Також щодо заявленого прокурором ризику переховування від досудового розслідування та/або суду, апелянт вказує, що у зв`язку з положенням Указу Президента України «Про веденням воєнного стану в Україні» від 24.02.2022№ 64/2022 в редакції згідно з Указом Президента України від 259/2022 від 18.04.2022, а також положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану». У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, фактично не можливо переховуватися за кордоном, оскільки відповідно до законодавства України під час воєнного стану виїзд за кордон особам призовного віку, яким є ОСОБА_6 обмежено. А також і фактична процесуальна поведінка ОСОБА_6 спростовує доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що посилання органу досудового розслідування на той факт, що ОСОБА_6 знаходився у розшуку, не можуть обґрунтовувати ризик можливого переховування його від органу досудового розслідування. Зазначає також апелянт, що ОСОБА_6 на законних підставах перетнув кордон України. На момент перетину державного кордону не існувало жодної заборони щодо нього на зазначений перетин, в розшуку він не знаходився, жодна повістка йому вручена не була. Виїзд за кордон був пов`язаний із сімейними обставинами, тому знаходячись за кордоном ОСОБА_6 не міг бути обізнаним щодо свого процесуального статусу на території України. Твердження органу досудового розслідування щодо обізнаності ОСОБА_6 про його розшук, на думку захисника, є саме недопустимими гіпотетичними припущеннями.

Також апелянт вказує, що на виконання вимог міжнародного та національного законодавства органами досудового розслідування не були надані до суду об`єктивні характеризуючи відомості відносно ОСОБА_6 . Сам лише факт можливого застосування щодо нього покарання у вигляді позбавлення волі, є недостатнім для висновку про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

З приводу заявлених прокурором процесуальних ризиків знищити, сховати або спотворити речі, документи, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то захисник зазначає, що таких ризиків не може існувати, адже, стороною обвинувачення зібрано та надано до суду всі докази, більш того, судом першої інстанції всі письмові та інші речові докази вже досліджено.

Щодо заявленого прокурором процесуального ризику незаконного впливу на свідків, апелянт вказує, що прокурор посилається на нібито свідчення ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_6 погрожував чи в якійсь інший спосіб впливав на нього. Однак під час допиту в суді ОСОБА_15 не підтвердив цих показів, говорив про відсутність впливу та відсутність залякування з боку ОСОБА_6 . Більше того, викладені в клопотанні обставини, зокрема в частині чітких показів ОСОБА_14 щодо хронометражу подій не підтверджується самим ОСОБА_16 під час його допиту як свідка в даній справі, який не послався на жодну дату конкретно, та плутався в показах і послідовності подій. Зазначає апелянт, що стороною обвинувачення допитані в межах кримінальної справи ключові свідки та їх допит вже зафіксовано судом першої інстанції, тому свідчення сторони обвинувачення про можливість впливати ОСОБА_6 на свідків є безпідставними.

Крім того, апелянт зазначає що жоден наявний свідок не вказує на ОСОБА_6 , як на особу, що має причетність до зазначених кримінальних правопорушень, тому і можливість, а головне необхідність впливу на них є припущенням органів досудового слідства, а не об`єктивною стороною справи. А посилання на можливий вплив на свідка ОСОБА_11 також є гіпотетичним припущенням, адже свідок не звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами.

Також апелянт звертає увагу на той факт, що в умовах військової агресії Російської Федерації проти України, за оперативними даними м. Херсон, в якому проживають всі свідки, наразі тимчасово окуповано, таким чином, ОСОБА_6 не має навіть фізичної можливості не те, що впливати на свідків, але й контактувати з ними та навіть повернутися до м. Херсон. Крім того, апелянт вказує, що в разі обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 він не зможе впливати чи навіть контактувати із жодною особою, оскільки всі свідки та інші фігуранти справи наразі або відбувають покарання, або знаходяться та постійно проживають в м. Херсона та населених пунктах Херсонської обл. Отже, на думку захисника, судом першої інстанції проігноровано той факт, що реальні ризики впливу на свідків відсутні.

Окрім того, на ухвалу Дніпровського районного суду від 27.03.2023 подана апеляційна скарга і захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 , в якій захисник,посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2023 та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на заставу.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , кожного разу бере до уваги застарілі обставини, адже прокурор у клопотанні не вказує жодних нових підстав, які б могли підтвердити наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для виправдання застосування найсуворішого запобіжного заходу впродовж такого значного часу. Сторона обвинувачення не наводить доказів того, застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави є неможливе. Разом з тим, судом першої інстанції не визначається розмір застави, який би став розумною альтернативою триманню під вартою та забезпечив належну поведінку обвинуваченого.

Крім того, апелянт вказує, що при ухваленні рішення колегія суддів враховує подію, пов`язану з приводом обвинуваченого ОСОБА_8 до суду у червні 2020 року, проте, раніше в суді вже було доведено, що тоді під заставою ОСОБА_8 не порушував покладені на нього обов`язки, а привід його до суду був сфальсифікованим органом слідства з метою штучного створення підстави для взяття його під варту. В будь-якому разі, прокурор з того часу повинен був надати нові вагомі підстави для продовження строку тримання під вартою.

Також апелянт зазначає, що покази свідків про погрози, на які постійно посилається сторона обвинувачення також є застарілими та спростованими, оскільки суду надавалися вичерпні матеріали, які є доказами надання свідками завідомо неправдивих свідчень, за фактом яких були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Наголошує апелянт, що свідки надавали покази після укладення угоди про визнання винуватості. А також апелянт вказує, що стадія допиту свідків наразі завершена, що підтверджується змістом ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2023, а тому ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні є вже відсутнім.

Крім того, щодо твердження сторони обвинувачення про вірогідну можливість переховування за межами України обвинуваченого ОСОБА_8 , апелянт вказує, що враховуючи той факт, що під час воєнного стану виїзд за межі України чоловікам заборонений, а обвинувачений не підпадає під жодну категорію осіб, яким виїзд може бути дозволений, то посилатися на цю обставину при оцінці ризиків неможна.

Також апелянт зазначає, що на даному етапі кримінального провадження, коли свідки були допитані, ризики зменшилися, а досліджені в суді докази вказують на необґрунтованість підозри, доцільним буде визначити обвинуваченому розмір застави, проте, суд першої інстанції не розглядає всерйоз можливість застосування альтернативних заходів забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, в тому числі, не визначає розмір застави.

Разом з тим, сторона захисту наголошує, що судовий розгляд даного кримінального провадження здійснюється без дотримання розумності строків, це негативно впливає на якість судового розгляду кримінального провадження в цілому та призводить до порушення прав людини у вигляді необґрунтовано довгого перебування обвинуваченого під вартою.

Апеляційна скаргазахисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, як не подано про це і окремого клопотання, а відтак апеляційні скарги підлягають розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, вивчивши наявні матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження №0000215 по обвинуваченю ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.121 КК України.

27 березня 2023 року у судовому засіданні прокурор подав письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою без визначення розміру застави з додатками (окремо щодо кожного), оскільки, на його думку, вже досліджені судом письмові матеріали, речові докази та показання, надані свідками, вказують на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , законність повідомлення їм про підозру, відповідність вказаних повідомлень про підозру вимогам КПК України, наявність та реальність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою кожного із обвинувачених, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_6 покладених на них обов`язків є необхідність у застосуванні до них запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, - з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , та передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, - з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинувачених.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2023 клопотання прокурора задоволено та продовженодію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ( кожному) в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 травня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілих, обвинувачених та їх захисників, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, у сукупності конкретні обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватим у інкримінованому злочину, дані про особу обвинувачених, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисників про не доведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тяжкості покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачених, в тому числі і те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук, затриманий на території Республіки Болгарія і арештований судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні, того, що під час досудового розслідування обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування, а згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.06.2020 ОСОБА_8 було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою у зв`язку з порушенням під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення), колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики існують і виправдовують їх подальше тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання в апеляційній скарзізахисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на введення воєнного стану в Україні, який обмежує виїзд за кордон, як на підставу відсутності ризику переховування від суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не виключають можливості обвинувачених переховуватись в межах території України, тим більше, що обвинувачений ОСОБА_6 є уродженцем Херсонської області, зареєстрований та проживав у м. Херсон, так само, як і ОСОБА_8 до затримання проживав у м. Херсоні, тобто в межахіншої адміністративно-територіальної одиниці, де в останніх залишились численні зв`язки, що на переконання колегії суддів, підтверджує існування ризику переховування від суду.

Не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України і доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що його підзахисний не знав, що перебуває у розшуку.

Безпідставним є і посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на те, що під час дії запобіжного заходу у виді застави ОСОБА_8 не порушувались покладені обов`язки, оскільки, як встановлено судом першої інстанції в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, саме у зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_8 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.06.2020 йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою. При цьому вказану ухвалу було залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченим, на даному етапі провадження, яке наразі триває і не всі свідки у кримінальному провадженні допитані, а безпосередньо допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 підтвердили суду першої інстанції отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених,свідок ОСОБА_13 не лише повідомив, що про те, що обвинувачений ОСОБА_6 напередодні його допиту в суді за допомогою смс повідомлень просив його не з`являтися для допиту до суду, а й на підтвердження своїх слів продемонстрував суду збережене в його телефоні аудіоповідомлення, відтворивши його зміст, що не заперечувалось обвинуваченим ОСОБА_6 , що свідчить про те, що існують достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, доводи захисників та обвинувачених про те, що показання вказаних свідків не підтверджені доказами є необґрунтованими, оскільки такі показання свідки надали безпосередньо під час їх допиту в судовому засіданні суду першої інстанції, що є достатнім для висновку про існування високої ймовірності ризику, що обидва обвинувачені можуть вчинити тиск на інших свідків, які ще не допитані судом.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення в межах кримінальної справи допитані ключові свідки та їх допит вже зафіксовано судом першої інстанції, а тому посилання сторони обвинувачення про можливість впливати ОСОБА_6 на свідків є безпідставними, а також посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на те, що стадія допиту свідків завершена, а тому ризик незаконного впливу на свідків відсутній, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не досліджені, в тому числі і не допитані і всі свідки, а тому враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про попередню поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка стала підставою для обрання, зміни та продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та у суді, існує велика ймовірність того, що останні, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їм загрожує, можуть незаконно впливати на свідків з метою зміни останніми своїх показань.

При цьому, твердження адвоката ОСОБА_7 на те, що майже усі свідки у кримінальному провадженні проживають в м. Херсон, яке наразі тимчасово окуповане, що виключає можливість ОСОБА_6 впливати на них, колегія суддів до уваги не бере, оскільки згідно відомостей Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України обласний центр -Херсон звільнено від ворога, тобто Херсон є деокупованим.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на показання свідків, наданих щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки, наразі, обґрунтованість висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як, під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Що стосується посилань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо незадовільного стану здоров`я його підзахисного та неможливості отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, як підставу для скасування запобіжного заходу, то на переконання колегії суддів вони є непереконливими, оскільки жодних належних доказів щодо неможливості перебування ОСОБА_6 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятораапеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить.

Тим більше, як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, протягом судового розгляду даного кримінального провадження, з урахуванням клопотань і пояснень сторін, судом неодноразово вживалися відповідні заходи, передбачені чинним міжнародним та національним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинувачених та забезпечення їм належного медичного обстеження та лікування, про що постановлювались відповідні ухвали суду та направлялися запити, згідно відповідей на які стан здоров`я ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на даний час розцінюється як задовільний та відповідає перебігу наявних хронічних захворювань; медичною допомогою забезпечені в межах можливості Київської міської медичної частини; за станом можуть приймати участь у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про відсутність ризику знищити, сховати або спотворити речі, документи, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такий ризик судом першої інстанції встановлений не був.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про необхідність визначення розміру застави його підзахисному, то колегія суддів зауважує, що продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно прийняв рішення не визначати обвинуваченому розмір застави в порядку, передбаченому ст. 183 КПК України з огляду на те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , спричинило смерть потерпілої, до того ж, щодо нього у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у виді застави, який був ним порушений.

При цьому, посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченогоОСОБА_8 під вартою не може бути безумовною підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про їх особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисників про відсутність та зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисників в цій частині є неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просять захисники, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 травня 2023 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4