Провадження № 11-кп/4823/396/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

07 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула в письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт. Згурівка Згурівського району Київської області, співробітнику охорони 2 відділення 1 відділу 9 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому в цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , продовжений строк тримання під вартою до 29 травня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що положення ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, передбачають застосовування виключно запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, з підстав невідповідності висновків суду фактично встановленим обставинам та через неповноту судового розгляду, адже суд належним чином не оцінив всіх обставин, визначених ст.178 КПК України.

Вказує на те, що Ніжинським міськрайонним судом в черговий раз незаконно було продовжено ОСОБА_5 строки тримання під вартою, оскільки перше продовження цих строків відбулось з порушенням, а не був знову обраний запобіжний захід, як це мало б відбуватись на думку сторони захисту.

Звертає увагу на безальтернативність запобіжних заходів, на недоведеність обґрунтованих ризиків та безпідставні припущення прокурора щодо можливої неправомірної поведінки обвинуваченого, на що суд не звернув уваги та не надав доводам сторони захисту належної оцінки.

Ніжинський міськрайонний суд спочатку продовжив строки тримання під вартою листом, що суперечить всім нормам, в тому числі Конституції України, потім задовольнив клопотання прокурора, яке не відповідало вимогам та не могло бути розглянуте, та продовжив строки тримання під вартою, які закінчилися ще 16 вересня 2022 року.

У клопотанні прокурор не вказав, що слідством встановлені не ймовірні, а реальні ризики, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, відповідно до практики ЄСПЛ, визначаючи наявність певного ризику (ризиків), у своєму рішенні суд повинен спиратися на докази того, що вони є виправданими (обґрунтованими).

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на його утриманні перебуває співмешканка з сином, а пред`явлена підозра є необґрунтованою та не підтверджується доказами, з урахуванням відсутності доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник вважає продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконним та таким, що не відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі просив апеляційний розгляд проводити без участі сторін, обвинувачений ОСОБА_5 також не подав до суду клопотання про бажання приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в період часу з 28.02.2022 по 30.03.2022, як громадянин України, військовослужбовець та працівник правоохоронного органу, перебуваючи на тимчасово окупованій території у с. Нова Басань Ніжинського району Чернігівської області, усвідомлюючи, що в Україні введений воєнний стан та відбувається повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України, порушив ОСОБА_7 та умисно здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, фактично вступивши на службу до військовослужбовців російської федерації, виконуючи накази командирів військовослужбовців російської федерації та надаючи безпосередню допомогу військовослужбовцям російської федерації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України (Закон України №2531-ІХ від 16 серпня 2022 року, який набув чинності 10 вересня 2022 року) під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, яким передбачений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Отже, продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , мали місце в період дії воєнного стану в країні, пов`язані з державною зрадою.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, свідки у провадженні не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, існують реальні ризики ухилення ОСОБА_5 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, суд обґрунтовано допустив, що цей ризик є достатньо високим.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, співмешканки, яка не є його законною дружиною, та сина в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до вірогідності їх виключення.

Міцні соціальні зв`язки ОСОБА_5 на території України, не нівелюють ризики його можливого переховування від суду до мінімального рівня існування. Водночас переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду можливо як за межами території України, так і в межах держави.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , як військовослужбовець обвинувачується у невиконанні свого безпосереднього обв`язку щодо захисту держави, при тому, що не прибувши до місця відбуття служби, він обвинувачується у тому, що перейшов на бік ворога, діяв в інтересах ворога, нехтуючи інтересами мешканців села, в якому проживає, та утискаючи їх права і свободи на користь окупантів, що в повній мірі виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, який полягає у тому, щоб захистити суспільні інтереси та інтереси окремих громадян, які перебуваючи в окупації зазнали не тільки моральної, а й матеріальної і фізичної шкоди від військових країни агресора за сприяння свого односельця, які в даному випадку переважають над правами обвинуваченого.

В апеляційній скарзі сторона захисту наводила також інші аргументи, які не потребують детального аналізу, оскільки на всі ці доводи колегією суддів вже неодноразово були надані вичерпні та обґрунтовані відповіді. При цьому Суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 29 рішення у справі «RuizTorija v. Spain» від 09.12.1994, № 303-A; § 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). У цьому провадженні Суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, наявність яких вимагає кримінально-процесуальний закон.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4