№ 642/1316/23
№ 1-кс/642/786/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7824782), загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., право власності на яку на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, тобто незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого групою осіб у великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи намагаються заволодіти шляхом обману нерухомим майном мешканців м. Харкова, переважно з наркотичною/алкогольною залежністю.

Зокрема, встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 02.02.2021 у справі №635/4681/20 ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні 29.05.2019 по вул. Полтавський шлях (біля будинку №140) у м. Харкові злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.321 КК України (за фактом незаконного збуту особі, з якою встановлено конфіденційне співробітництво, наркотичного засобу та сильнодіючого лікарського засобу), призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з встановленням 2-річного іспитового строку.

Будучи допитаною в якості потерпілої у кримінальному провадженні, що розслідується, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила, що в березні 2019 року знайома ОСОБА_6 (також наркозалежна) познайомила її з ОСОБА_7 , як особою, начебто зацікавленою в оренді належної потерпілій квартири АДРЕСА_1 . Після перегляду квартири ОСОБА_8 від оренди згаданої квартири відмовився.

У подальшому ОСОБА_4 в районі холодногірського супермаркету «Клас» зупинили працівники поліції та вилучили метадон, наданий їй чоловіком ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Відразу після дзвінка ОСОБА_7 своїй дружині ОСОБА_6 остання прибула на вказане місце разом з ОСОБА_7 та іншим чоловіком (адвокатом). При цьому, ОСОБА_6 повідомила що для швидкого вирішення питання про уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 слід сплатити по 1 500 дол. США кожному, а ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_4 , що готовий надати їй вказану суму, однак для цього потрібен її паспорт для підготовки адвокатом та подальшого підписання відповідного договору, на що ОСОБА_4 погодилась. Після повернення на місце через деякий час адвокат та ОСОБА_8 повідомили ОСОБА_4 про те, що умови договору передбачають отримання нею та ОСОБА_6 позики в сумі 1500 дол. США кожною строком на 1 рік під 10 відсотків річних. Вказаний договір із завчасно підготовленим текстом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підписали особисто. ОСОБА_4 стверджує, що у зміст договору не вчитувалась, а другого екземпляру договору їй передано так і не було. Чи передавались комусь відповідні кошти в озвученій сумі за вирішення вищевказаного питання їй не відомо. Стверджує, що інших договорів позики не укладала.

У клопотанні слідчий зазначає, що з відомостей веб-порталу «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 08.09.2020 до Ленінського районного суду м. Харкова подано цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (третя особа: ОСОБА_8 ) про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.04.2021 у справі №642/4565/20 вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 млн. 519 тис. 205 грн. в якості боргу за договором позики від 14.05.2020 та договором позики від 17.05.2020, з яких:

- за договором позики від 14.05.2020: 81 000,00 грн. в якості основної суми боргу (тіло позики); 139 775,00 грн. заборгованості зі сплати процентів за підвищеною ставкою; 81 000,00 грн. штрафу за порушення зобов`язань за договором; 465 750,00 грн. заборгованості по сплаті пені;

- за договором позики від 17.05.2020: 81 000,00 грн. в якості основної суми боргу (тіло позики); 136 080,00 грн. заборгованості зі сплати процентів за підвищеною ставкою; 81 000,00 грн. штрафу за порушення зобов`язань за договором; 453 6000,00 грн. заборгованості по сплаті пені.

Із вступної частини судового рішення вбачається, що поданий від імені ОСОБА_14 позов обґрунтований тим, що відповідачі 14.05.2020 та 17.05.2020 за попередньою усною домовленістю взяли в борг у ОСОБА_7 81 тис. грн., на підтвердження вказаного факту були укладені договори позики та написані власноруч солідарними позичальниками розписки. У подальшому 07.09.2020 між ОСОБА_7 та позивачкою укладено договір відступлення права вимоги (цесії), у зв`язку з чим, позивачка просить стягнути суму боргу за вказаними договорами позики, встановлений розмір процентів та пені від суми позики.

З тексту вказаного судового рішення також вбачається, що незважаючи на визнання явки позивача, відповідачів та третьої особи обов`язковою, вказані особи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим, судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів та матеріалів. Відомості про апеляційне оскарження вказаного заочного судового рішення або звернення із заявою про його перегляд відсутні.

Пошуком відомостей щодо боржника ОСОБА_4 в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України встановлено, що 22.06.2021 Шевченківським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №65868761 (боржник - ОСОБА_4 , стягувач - ОСОБА_14 ). Стан провадження на теперішній час - відкрито. В якості контактних даних органу ДВС вказано тел.НОМЕР_2.

Пошуком відомостей щодо ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що у межах, зокрема, вищевказаного виконавчого провадження №65868761 державним реєстратором - державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_17 25.10.2021 у спецрозділі на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.10.2021 проведено державну реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження: 44635767) у виді арешту всього нерухомого майна.

При цьому, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 на теперішній час є власником квартири АДРЕСА_1 (на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_18 під реєстровим №2281).

Наведене у сукупності вказує на вчинення невстановленими на теперішній час особами дій, спрямованих на заволодіння шляхом обману (використання підроблених/підписаних шляхом обману договорів позики шляхом надання їх із залученням підставних осіб до суду для ухвалення на підставі згаданих підроблених документів рішення про стягнення фактично неіснуючої заборгованості, з подальшим зверненням стягнення на майно боржника) нерухомим майном потерпілої в межах начебто існуючого боргу в сумі, яка перевищує вартість належного на праві власності нерухомого майна.

Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, тобто незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого групою осіб у великих розмірах.

На даний час у органу досудового розслідування існують підстави для накладення арешту на належну ОСОБА_4 на праві власності квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки на вказану квартиру може бути звернуто стягнення (в т.ч. шляхом її продажу в порядку, встановленому для виконання судових рішень) в межах вищевказаного виконавчого провадження.

Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.

Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме - предметом на яке направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

З урахуванням наведеного, необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості.

Разом з тим, слідчий вважає, що враховуючи, що ОСОБА_4 , за якою на даний час зареєстровано право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна, 21.02.2023 сама звернулася із заявою у кримінальному провадженні про накладення арешту на належну їй квартиру, за можливе здійснювати розгляд клопотання без її повідомлення та виклику.

Прокурор у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217, починаючи з вересня 2020 року невстановлена особа шляхом шахрайства намагається заволодіти нерухомим майном ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а також іншими квартирами громадян м. Харкова. ЖЄО 1342.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7824782), Тип майна: квартира, 1 кімнатна квартира, Загальна площа (кв.м): 32,9, Житлова площа (кв.м): 16,6, Загальна вартість нерухомого майна (грн): 12097, належить на праві приватної власності (частка власності 1/1) ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, Р №2281, 16.12.2006, ОСОБА_18 приватний нотаріус ХМНО.

Постановою слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 визнано квартиру АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023, речовим доказом.

Стороною обвинувачення доведено, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7824782), загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв. м., право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1