490/1499/23 01.03.2023
н/п 1-кс/490/1980/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1499/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000487, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку затриманої ОСОБА_4 , а саме куртку жовтого кольору з наліпкою ARNES, в рамках кримінального провадження №0000487 від 27.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна, що належить або було вилучено у третіх осіб, тобто не у обвинуваченого чи підозрюваного, має право звернутися виключно прокурор.

Відомості про те, що ОСОБА_5 є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення у матеріалах клопотання відсутні.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.. Арешт майна допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 171 КПК України, визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Клопотання взагалі не містить відомостей, всупереч положенням ст.ст. 170,171 КПК України, щодо можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, ознаки за якими воно може вважатися речовим доказом у кримінальному провадженні, а відповідно не містить і обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Тобто, клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000487 про накладення арешту повернути до Олешківської окружної прокуратури Херсонської області для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині протягом строку, встановленого в ч. 3 ст. 172 КПК України .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1