ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1987/22 Головуючий 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/273/23 Головуючий апеляційної інстанції - ОСОБА_2 Категорія: ч.5 ст.27 і ч.1 ст.358, ч.4 ст.358КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захисти своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23.12. 2022 року, -, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним Вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, працює зварювальником в АТ "Новий стиль", зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у кримінальних проступках, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання:

- за частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

- за частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст. 100, 126 КПК України.

Згідно вказаного Вироку ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що на початку січня 2022 року у ОСОБА_7 , який достовірно знав чинний порядок здійснення навчання та отримання посвідчення водія, однак не проходив медичного огляду у порядку, встановленому МОЗ України, а також і підготовку відповідно до планів і програм у територіальних органах із надання сервісних послуг МВС України, не складав теоретичний та практичний іспити, всупереч вимогам "Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами", затвердженого постановою КМУ №340 від 08.05.1993, виник умисел на пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, а саме посвідчення водія, з метою його особистого використання.

Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 звернувся з цією метою до невстановленої особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та надав цій особі свої анкетні дані шляхом передачі паспорта, ідентифікаційного коду та медичної довідки на своє ім`я для виготовлення копій і, таким чином виступив посібником у підробленні посвідчення водія.

В середині лютого 2022 року ОСОБА_7 від невстановленої особи отримав підроблене посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 15.02.2022, яке не відповідає вимогам що пред`являються до документів даного виду, тобто виконане не на підприємстві, яке уповноважене на випуск даних документів.

10.09.2022 близько 15:10 години на ділянці автодороги Зідьки-Черемушне у Чугуївському районі Харківської області ОСОБА_7 рухався на належному йому мопеді "Yamaha mint", який не зареєстрований у встановленому законом порядку, та поблизу залізничного переїзду неподалік від с. Черемушне Чугуївського району Харківської області був зупинений працівниками поліції на підставі вимог Закону України "Про Національну поліцію", з подальшим встановленням особи водія і транспортного засобу. На вимогу працівника поліції пред`явити спеціальні документи на право керування транспортним засобом, ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на використання підробленого посвідчення водія, достовірно знаючи, що посвідчення водія отримане ним не у встановленому законом порядку, надав для перевірки працівнику поліції завідомо підроблене посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_1 , яке не відповідає вимогам що пред`являються до документів даного виду, тобто виконане не на підприємстві, яке уповноважене на випуск даних документів.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, з метою використання його посібником та використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційний вимог ОСОБА_7 посилається на надмірну суворість вказаного рішення суду та невідповідність призначеного йому покарання принципу достатності для виправлення винного. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вважає, що його умисел не доведений, оскільки він звертався не до невстановленої особи на вулиці, а до офіцера поліції - працівника сервісного центру. Зазначив, що його умисел був в тому, що він давав кошти для того, щоб не ходити на заняття, так як практичний та теоретичний курс йому відомі і бажав зекономити свій час. Пояснив, що не має ніяких знань стосовно процедури отримання та регламенту видачі водійський посвідчень. Крім того, вважає, що в нашій країні немає ніяких процедур отримання військових прав. Винного, у підробці та видачі йому документа на досудовому розслідуванні не знайшли, а визнали його, не дивлячись на порушення процедури оформлення адміністративного стягнення.

Також вважає, що дані про час скоєння злочину, які містяться в матеріалах справи, суперечать один одному і не підтверджують обвинувачення. Вважає, що органами досудового розслідування допущено неповноту розгляду, оскільки не був встановлений працівник сервісного центру, у зв`язку з чим провадження підлягає направленню на новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений вважає, що при призначенні покарання суд був зобов`язаний виходити з необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого та врахувати його активне сприяння слідству у розкритті злочину, викладення повних обставин, об`єктивне посилання на факти, що супроводжували його дії та наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, а також відсутність судимостей і наявність офіційного працевлаштування та постійного місця проживання. А тому, вважає вирок занадто суворим.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних проступків, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано дійшов висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, призначивши ОСОБА_7 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього умислу на вчинення інкримінованих йому кримінальних проступків та його посилання на відсутність у нього знань щодо процедури та порядку отримання водійських посвідчень - є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю обвинуваченого та його захисника, та надав їм належну оцінку у вироку.

Крім того, відповідно до закріплених в ст. 68 Конституції норм, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

А тому, така позиція обвинуваченого свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності.

Відповідно до пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих ним в суді першої інстанції, вбачається, що він на початку 2022 року прибув до сервісного центру в м. Харкові, по вул. Шевченка, 26, для запису до групи на отримання посвідчення водія. Там до нього підійшов працівник та запропонував за окрему плату здійснити запис до групи, яка проходить навчання вже 2 місяці, на що він погодився і окремо надав необхідні документи. Через місяць йому зателефонували і він приїхав за виготовленим посвідченням водія, яке йому було видане в приміщенні сервісного центру 15.02.2022.

Як пояснив обвинувачений, він розумів, що одержував посвідчення всупереч встановленому порядку, однак не думав, що йому видадуть підроблене посвідчення. Якщо б він знав, що це посвідчення водія має ознаки підробки, то він би ним не користувався.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України виражається у таких формах: 1) підроблення посвідчення або іншого документа з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою; 2) збут підробленого документа; 3) виготовлення підроблених печатки, штампу або бланку; 4) збут таких штампів, печаток, бланків (ч. 1 ст. 358); 5) використання завідомо підробленого документа (ч. З ст. 358).

При цьому, під підробленням документа потрібно розуміти як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. В останньому випадку (так звана переробка) перекручення істини відбувається шляхом внесення у документ неправдивих відомостей (виправлення, внесення фіктивних записів, знищення частини тексту, витравлення, підчистка, змивання, підробка підпису, переклеювання фотографій, проставлення на документі відбитка підробленої печатки тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КК України пособником визнається особа, яка сприяла вчиненню кримінального правопорушення: порадами чи вказівками; наданням засобів чи знарядь; усуненням перешкод, - а так само особа, яка заздалегідь обіцяла: переховування особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом; придбанням чи збутом таких предметів; сприяння приховуванню кримінального правопорушення.

А тому, своїми діями, а саме тим, що обвинувачений передав невстановленій досудовим розслідуванням особі гроші та свої особисті анкетні дані, шляхом передачі паспорта, ідентифікаційного коду та медичної довідки, обвинувачений вчинив пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, з метою використання його посібником, зокрема обвинуваченим, оскільки в судовому засіданні обвинувачений підтвердив той факт, що дійсно надав невстановленій особі, гроші та вказані особисті документи, чим фактично підтвердив факт пособництва у підробленні офіційного документа, який видається установою, з метою використання його посібником.

В подальшому обвинувачений використав підроблений офіційний документ, отримане ним не у встановленому порядку водійське посвідчення, що підтвердив в судовому засіданні, пояснивши при цьому, що він розумів, що одержував посвідчення всупереч встановленому порядку, однак не думав, що йому видадуть підроблене посвідчення ,а також те, що, якби знав, що це посвідчення водія має ознаки підробки, то він би ним не користувався.

А отже, факт використовування ОСОБА_7 отриманого ним не в установленому порядку водійського посвідчення також є підтвердженим, враховуючи те, що 10.09.2022 близько 15:10 години на ділянці автодороги Зідьки-Черемушне у Чугуївському районі Харківської області ОСОБА_7 рухався на належному йому мопеді "Yamaha mint", який не зареєстрований у встановленому законом порядку, та поблизу залізничного переїзду неподалік від с. Черемушне Чугуївського району Харківської області був зупинений працівниками поліції на підставі вимог Закону України "Про Національну поліцію", з подальшим встановленням особи водія і транспортного засобу. При цьому, на вимогу працівника поліції пред`явити спеціальні документи на право керування транспортним засобом, ОСОБА_7 надав для перевірки працівнику поліції завідомо підроблене посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_1 .

А тому, така процесуальна позиція обвинуваченого, свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності і спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, отриманими з різних джерел, в тому числі шляхом допиту в судовому засіданні свідків, що стали очевидцями події. Судом в мотивувальній частині вироку наведено вмотивовані висновки, щодо оцінки всіх досліджених доказів, в тому числі показань обвинуваченого про фактичні обставини події.

Отже версія та доводи обвинуваченого про незгоду відсутність достовірних доказів на підтвердження його вини та невідповідність висновків фактичним обставинам справи мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та версію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повному обсязі, проаналізував та дослідив весь необхідний об`єм доказів, та слушно дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому кримінальні проступки, передбачені ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, а саме: пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, з метою використання його посібником та використання завідомо підробленого документа.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами (сторони захисту і сторони обвинувачення) їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків у відповідності до п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності скасування вироку, з направленням справи на новий розгляд, що на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку. Проте апеляційна скарга обвинуваченого не містить будь-яких додаткових підстав, які б свідчили про можливість застосування норм ст. 69 КК України.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим обвинуваченого відомостям, які містяться у матеріалах справи, і враховано, що він раніше не судимий, а також наявність у нього на утриманні дітей та постійного місця проживання та роботи.

Згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші підстави для пом`якшення покарання ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, зокрема і відомості про особу обвинуваченого, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, за вчинені ОСОБА_7 діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому призначено покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., а за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. та остаточно призначено, у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_7 суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 70 КК України, призначивши покарання в межах санкцій, ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку також не вбачається, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23.12. 2022 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.5 ст. 27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4