Справа № 344/471/23
Провадження № 1-кс/344/284/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 109 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного 20 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111,-

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області підполковник юстиції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 від 20 квітня 2022 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 109 Кримінального кодексу України.

З початку збройної агресії Російської Федерації проти України у громадянки України ОСОБА_5 сформувалась упереджене негативно-оціночне, зневажливе уявлення до України як держави, її народу, національних цінностей, мови, державного прапора. Внаслідок цього вона стала послідовно висловлювати публічні деструктивні заклики щодо неповноцінності України, припинення її існування як самостійної держави.

Діючи з метою зміни меж території та кордону України, посягаючи на конституційні принципи та суспільні відносини, що забезпечують її суверенітет, ОСОБА_5 умисно стала розповсюджувати публічні заклики до значного кола осіб, в яких висловлювати ідеї, погляди, вимоги, свідомо спрямовані на ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу (війни) чинної державної влади, та до насильницької зміни встановленого в Україні конституційного ладу.

17 квітня 2022 року ОСОБА_5 , перебуваючи у місті Коломия Коломийського району Івано-Франківської області, використовуючи особистий профіль у соціальній мережі РФ «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (гіперпосилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 реалізовуючи злочинний умисел на розповсюдження матеріалів із публічними закликами до захоплення державної влади, із використанням технічних засобів масової інформації розмістила на вказаному профілі соціальної мережі у відкритому доступі, для необмеженого кола осіб, на так звані «стіні активності користувача» публікацію під назвою: « ОСОБА_8 : Киев бросил цивилизационный вызов Москве, и это не может закончиться «ничьей», з наступним текстом: «Основатель ДНР ОСОБА_9 уверен, что бандеровцы всего лишь инструмент, который Киев использует, бросая цивилизационный вызов Москве. Это противостояние не может закончиться «ничьей», победитель должен остаться только один. Об этом политик рассказал на канале Соловьёв LIVE.

«Именно Киев бросил вызов Москве, а не Львов, говорит Пургин. Западенщина это абсолютно инородная вещь на теле Малороссии. Бандеровцы только инструмент для Киева, который оспаривает первородность Москвы и первородность Русского цивилизационного пространства в целом».

По словам ОСОБА_8 , пока Москва отправляла из страны «философские пароходы», Киев, наоборот, интегрировал таких деятелей как Михаил Грушевский во власть, направляя все усилия на взращивание антирусской элиты, которая, в итоге, и бросила вызов Москве. Бандеровцы стали удобным инструментом этой борьбы, поскольку их русофобия доведена буквально до абсолютного состояния.

«И на сегодняшний день ОСОБА_10 , бросая вызов ОСОБА_11 , бросил цивилизационный вызов, и здесь не будет „ничьей?, здесь должен быть только один победитель», уверен он. Политолог Эдвард Чесноков, комментируя слова Пургина, заявил, что нацизм, с которым мы имеем дело сейчас, действительно является не галицким или бандеровским, а именно киевским.

« ОСОБА_9 , один из первых руководителей и основателей ДНР, в этом видео очень хорошо поясняет суть именно КИЕВСКОГО современного нацизма. Не украинского, не галицкого и даже не бандеровского а именно КИЕВСКОГО. Мне это особенно больно, и я это острее других чувствую, ибо по рождению киевлянин. Я не замечал этого в первые десятилетия своей жизни в Городе. Впервые это явление я ощутил в роковом 2004 году, когда мне было уже 38 лет, и когда вот это всё открыто и массово вырвалось наружу и произошло это именно в Киеве на „оранжевом? майдане... Кстати, какой университет был и остаётся главным питомником всех этих „национальных активистов? и больной на голову „интеллигенции?? Львовский? Нет. Киево-Могилянка.

Результат мы имеем дело с масштабной и кровавой междуусобицей в Восточной Европе, в теле одного и того же в прошлом народа, когда одна довольно крупная часть Руси (Юго-Западная) бросила исторический, военный, религиозный и цивилизационный вызов другой Северной и Восточной, собственно той более крупной, что после рокового 1991 года и осталась за Россией (бывшая РСФСР).

При этом весь коллективный Запад включился в это противостояние и ведёт против нас войну, используя предавший нас 30 лет назад и перешедший на их сторону Киев. Для Запада это логично: он страшно опасается нашей имперской сущности, амбиций, возможности исторического реванша за поражение 30-летней давности. Киев же в сегодняшних обстоятельствах, полностью ослеплённый ненавистью к нам, к русским севера и востока, лёг под Западное Покровительство, надеясь в таком „союзе? добиться над нами победы.

Этот аспект нашего противостояния не слишком раскручен, если так выразиться. Когда пытаются искать истоки, то все зациклены на так называемых „галицких бандеровцах?; но при этом вся опасность сегодня исходит не из Галиции, где в своё время родилось это нацистское движение, а именно из Киева и центральной Украины, где все города по прежнему говорят преимущественно по-русски. Не случайно, что второй антироссийской идеологической столицей в этом нацистском государстве стал абсолютно русскоязычный восточноукраинский город Днепропетровск, а вовсе не Львов.

Причины всего этого кроются в громадных ошибках, допущенных в национальной, административной, кадровой и экономической политике, проводимой в период СССР, когда одна союзная республика УССР, всего лишь одна из 15-ти, слишком возвеличивалась и пользовалась негласным покровительством, была любимицей союзного центра (вы можете себе представить, чтобы как Крым, Карабах в каком-нибудь 1954 году просто „за красивые глаза? передали из состава Азербайджана в Армению? Вот именно.)

Особенно это проявлялось во времена ХрущёваБрежнева. Последние я в силу возраста помню лично...

Вот мы и получили в итоге из бывшей столицы богатейшей республики Союза, из процветавшего при СССР Киева возомнившее из себя невесть что антимосковское нацистское чудовище, которое при распаде СССР сами же до зубов и вооружили, отдав им арсеналы трёх военных округов. И это наше счастье, что ядерное оружие удалось у них изъять видимо, западные кураторы уже в начале 90-х догадывались о предстоящей через 30 лет войне, которая должна была быть по их планам какой угодно, но только не ядерной.

А что же делать сегодня с этим выросшим до гипертрофированных форм чувством исключительности, превосходства и презрения к Москве и Петербургу (Ленинграду), которое доминирует в Киеве?

Абсолютно ничего, кроме как вести кампанию до победного конца, до полного военного поражения киевского режима. Его надо ставить на место и выбивать силой эту непомерную спесь, доведённую до крайних форм. Ведь Россия сама, дав громадную слабину в период Горбачёва и Ельцина, дала киевским шовинистам повод для этого», написал Чесноков в своём телеграм-канале.»

Даний текст містить висловлювання, виражені у формі публічних закликів до ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу (війни) чинної державної влади та до зміни встановленого в Україні політичного устрою, а також поширення ідеї, поглядів та переконання, зміст яких спрямований на зміну конституційного ладу в Україні.

Розміщення текстового матеріалу повідомлень, викладених та поширених ОСОБА_5 , в яких наявні висловлювання, виражені у формі публічних закликів до ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу чинної державної влади та до зміни встановленого в Україні політичного устрою, а також поширенні ідей, поглядів та переконань, зміст яких спрямований на зміну конституційного ладу в Україні, є розповсюдженням матеріалів відповідного змісту.

Таким чином, ОСОБА_5 умисно, з політичних мотивів, розповсюдила з використанням засобів масової інформації матеріали із закликами до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу та до захоплення державної влади.

У невстановлений органом досудового розслідування час, орієнтовно у квітні 2022 року, в ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації її учасників.

Зокрема, ОСОБА_5 , впродовж квітня-червня 2022 року, використовуючи особистий профіль у соціальній мережі РФ «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (гіперпосилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 реалізовуючи свій злочинний умисел, неодноразово поширила матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації її учасників з типовими наративами пропаганди Російської Федерації.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Коломия, ІНФОРМАЦІЯ_4 розмістила на особистому профілі у соціальній мережі РФ «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (гіперпосилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 публікацію із зображенням чоловіка у російській військовій формі на тлі радянського червоного прапора із серпом та молотом з наступним текстом: «Не знаю самый ли это красивый флаг на свете… Но то что самый дорогой, - однозначно!», яка глорифікує російську армію і загалом радянське комуністичне минуле.

Також ОСОБА_5 17 квітня 2022 року повторно розмістила на вказаному особистому профілі фотографію з наступним текстом: «Хохлы 8 лет бегали со свастикой, с бандеркой, лепили нацистские шевроны, кричали нацистские лозунги, скакали на стадионах «москали складывайте трупы», проводили нацистские факельне шествия и тепер доказывают что они не нацисты, что Путин просто так на них напал.», яка містить ентофолізм «хохли» для більш експресивного вираження зневаги до українців, характеристику їх як нацистів зі свастикою і нацистськими шевронами, що стало вагомою причиною для ОСОБА_12 напасти на них, а отже виправдовує збройну агресію Російської Федерації проти України.

Діючи повторно, 06 травня 2022 року, на вказаному особистому профілі в соціальній мережі «Однокласники» ОСОБА_5 поділилась відео з наступним текстом: «Мирная жизнь в освобожденных городах» з відеозаписом (тривалістю 00 хв. 43 сек.). Під час відтворення вказаного відео, публікується наступний текст: «На освобождённых землях Украины налаживается спокойная мирная жизнь. В г. Мелитополе на законное место вернули изображение ордена Победи. В г. Голая Пристань впервые за 8 лет смогли зажечь вечный огонь на площади. Кримчане ко Дню Победи доставили в г. Херсон георгиевские ленточки. В г. Запорожье тоже готовятся впервые за несколько лет отметить День Победи: запланированы парады и праздничное шествие «Бессмертного полка». Для украинцев долгое время этот праздник бил под строгим запретом. Но спецоперация подарила им шанс отдать день уважения учасникам войны. Как в Вашем городе готовятся к празднованию Дня Победи?», яке містить позитивні твердження про окуповані Росією міста України, як звільнені, у яких налагоджується нібито спокійне життя, а також ознаки виправдовування війни та російської пропаганди.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 в аналогічний спосіб 15 червня 2022 року розмістила у відкритому доступі публікацію із наступним текстом: «Наконец то объяснила миру, что Россия воюет не с Украиной, а с Америкой (до последнего Украинца). Госпожа Клинтон громко заявила, что переговоры с Россией возможны только после ее поражения. «Мы должны передать часть ядерного арсенала украинцам, чтобы они могли достойно ответить ОСОБА_13 . Эту войну мы не должны проиграть. Все, или ничего». Заявила она обалдевшим журналистам», яка імплікує думку про те, що Росія воює з Америкою та містить, у такий спосіб, виправдання злочинних дій Російської Федерації проти України.

Поширені ОСОБА_5 за вищевказаних обставин матеріали містять висловлювання, що за своїм об`єктивним змістом спрямовані на публічне визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі шляхом виправдування та глорифікація російських солдат й комуністичного минулого загалом, а також містять ознаки пропагандистської діяльності, спрямованої на шкоду територіальній цілісності України та ведення агресивної війни. Дописи у своїй основі містять прагматичну мету нав`язати масовому адресату за допомогою деструктивних лінгвістичних прийомів негативне ставлення до українців, посіяти в українському суспільстві зневіру та розчарування в Україні, поширити антивладні та проросійські настрої, які за своїм об`єктивним змістом спрямовані на публічне визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі шляхом її виправдання та глорифікації.

10 січня 2023 року ОСОБА_5 в порядку пункту 3 частини першої статті 276, частини першої статті 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України.

Окрім того, цього ж дня, ОСОБА_5 затримано в порядку пункту 6 частини першої статті 615 Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, злочин, передбачений ч. 3 ст. 109 Кримінального кодексу України, є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої; злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання, пояснив, що під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрювана може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні підозрювана пояснила, що публікації у соціальній мережі були зроблені нею для особистого користування, просила не застосовувати тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти застосування тримання під вартою, оскільки підозрювана має похилий вік, велику кількість хронічних захворювань, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, необґрунтовано неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, а також особиста сторінка користувача в соціальній мережі не може вважатися засобом масової інформації, просила застосувати м`якіший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрювану, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до статті 29 Конституції України, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 pоку, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства, кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно частини першої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності з положеннями частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною першою статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні, не зменшилися і не зникли.

Так, у судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- пункт перший - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрювана усвідомлює тяжкість можливого покарання за вчинення вищевказаних злочинів. Окрім цього, ОСОБА_5 усвідомлює, що санкції

ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України передбачають покарання у виді позбавлення волі з конфіскацію майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєні нею кримінальні правопорушення;

- пункт другий - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- пункт четвертий - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України, вчинених у воєнний час;

- пункт п`ятий - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів проти основ національної безпеки України і зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти держави України або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 109 Кримінального кодексу України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої, та тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором, доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

При цьому обрання інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваної на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Обрання запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваної постійного місця роботи або джерел її доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для неї.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрювану обов`язків, оскільки підозрювана, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на неї обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Пояснення сторони захисту про те, що підозрювана страждає тяжкими хронічними захворюваннями, слідчий суддя оцінює критично, оскільки жодних доказів про це слідчому судді не надано, а також не підтверджено у судовому засіданні, що наявність даних захворювань перешкоджає підозрюваній перебувати під вартою.

У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваної, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрювану, а також пом`якшують покарання, проте не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваної, виходячи з конкретних обставин справи.

Доводи захисника про те, що особиста сторінка користувача в соціальній мережі не може вважатися засобом масової інформації, спростовується наступним.

У відповідності до частини першої статті 28 Закону України «Про інформацію», інформація не може бути використана для закликів до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганди війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини.

Згідно статті 22 Закону України «Про інформацію», масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

Постановою Касаційного господарського суду від 21 листопада 2019 року у справі № 927/791/18 констатовано, що інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

Отже, інформація, яка поширюються через мережу інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

Слідчий суддя зазначає, що стороною захисту не доведено у судовому засіданні, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні або зменшились та/або наявність інших підстав для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваній іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваної та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Таким чином, обрання інших, більш м`якших запобіжних заходів, також є неможливим в силу того, що їх реалізація передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної та в даному конкретному випадку буде неспроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваної та характеризуючі її особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

Проте згідно абзацу восьмого частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає до задоволення.

За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином, строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту затримання, а саме з 10 січня 2023 року.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 березня 2023 року включно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Строк дії ухвали до 10 березня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 13 січня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1