ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/972/23 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/388/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: застосування запобіжного заходу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 02 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000366 від 07 12 2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 27 квітня 2023 року, включно, без визначення розміру застави.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисником підозрюваного ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги захисник вказує, що рішення щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було прийнято судом першої інстанції з порушенням вимог КПК України, а саме: не відповідність висновків фактичним обставинам провадження, неповнота судового розгляду, що призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

У зв`язку з чим просить ухвалу слідчого судді першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Підозрюваний та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Захисник про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. До початку судового засідання подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні скарги наполягав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві перебуває кримінальне провадження №0000366 від 07 12 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

27 лютого 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

28 лютого 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові)Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000366 від 07 12 2022 року, у відношенні ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що солдата ОСОБА_6 було зараховано на підставі наказу про призначення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 03 2022 №8-ос на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні: «сержант».

Крім того, слідчий зазначав, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися обвинуваченим від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (начального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 02 2023 строком на 90 діб.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років вчинене в умовах воєнного стану, у зв`язку із чим підозрюваний з метою уникнення від даного покарання може переховуватись від органу досудового розслідування, крім того ОСОБА_6 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії, місцезнаходження військової частини, в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації, у зв`язку з чим може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура його виконання покарання.

До того ж, слідчий вважав, що підозрюваний може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності тим самим вчинити інший злочин дезертирство.

Враховуючи вищевикладене, слідчий вважав, що до підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно підозрюваного, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, оскільки вона підтверджена наданими до клопотання доказами, а саме заявою про вчинення злочину, актом службового розслідування, довідкою № 2/29 від 26 11 2022, протоколами допиту свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, як зазначено в статті 183 КПК України, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Апеляційні доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, а також ризики, на які посилається слідчий, на думку колегії суддів є повністю обґрунтованими.

Щодо доводів захисника про порушення права на захист підозрюваного під час постановлення ухвали слідчого судді суду першої інстанції, оскільки його підзахисний юридично не обізнаний, а тому порушено право на захист, що призвело до неповноти судового розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна заява підозрюваного ОСОБА_6 від 28 02 2023 про те, що захисника не потребує, а права та інтереси захищає самостійно (а.с.34а).

Однак, вказану підставу, не можна вважати поважною причиною для скасування ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи участь ОСОБА_6 у засіданні суду першої інстанції, наявністю в нього захисника, його обізнаність з судовим рішенням та ознайомлення з процесуальними правами та обов`язками відповідно до норм КПК України.

Тому, колегія суддів не вбачає порушення права на захист підозрюваного відповідно до норм КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Фактичні обставини справи свідчать про зухвалу поведінку підозрюваного, оскільки він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, життя та здоров`я населення, яке, відповідно до статті 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні, а особливо під час дії воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про порушення права на захист підозрюваного під час постановлення ухвали слідчого судді суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, ст. ст. 176-206, ст. ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 02 2023 року про застосування до підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 27 квітня 2023 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ___________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3