Справа №591/6166/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/157/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/6166/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 23.01.2023 щодо застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки під час розгляду справи не доведено як обґрунтованості підозри, так і наявності ризиків, зазначених у клопотанні, ОСОБА_7 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, має батька і брата, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем мешкання. Також слідчим суддею не обґрунтована неможливість застосування застави.

23.01.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий УСБУ в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000181 за ч. 2 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК, за фактом організації ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 незаконного переміщення через кордон України грошових коштів, з метою повалення конституційного ладу та захоплення влади, передачі матеріальних ресурсів представникам збройних та воєнізованих формувань країни-агресора, незаконного поводження зі зброєю та боєприпасами.

03.11.2022 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК, 21.01.2023 ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК і 22.01.2023 йому вручене повідомлення про підозру у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України і наявні ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 23.01.2023 відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що існування ризиків та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів вважає доведеним, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні протиправних дій в умовах воєнного стану, що підсилює заявлені ризики, оскільки вказані обставини переважають над позитивною репутацією особи.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому правопорушень за ч. 2 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у кримінальному провадженні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше. При цьому колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивних обставин, які б вказували на існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, на який прокурор послався у поданому клопотанні.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263 КК, тому може вчинити певний тиск на учасників кримінального провадження, а також впливати на ОСОБА_11 , який здійснював обмінні операції в інтересах ОСОБА_12 , що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Є наявним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, з огляду на те, що ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_7 діяв за попередньою змовою, при вчиненні розслідуваних злочинів ухиляється від участі у слідчих діях та вживає заходів, спрямованих на знищення і приховування доказів. Таким чином, не застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою надає можливість останньому контактувати зі своїм спільником для узгодження дій щодо уникнення відповідальності за вчинені злочини. Зважаючи на те, що на даний час не встановлені всі спільники вчинених злочинів, яким підозрюваний може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому у ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Ризик підозрюваного ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки беручи до уваги підозрюваного ОСОБА_7 , позицію щодо російської федерації, зв`язки з представниками збройних формувань російської федерації, у тому числі з ОСОБА_12 , які можуть забезпечити його переховування на території російської федерації, підозрюваний ОСОБА_7 буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та вчинить інші протиправні дії, які необхідні для досягнення своєї мети, яка полягає в матеріальному забезпеченні держави-агресора в умовах воєнного стану, також об`єктивно свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжний заходів для запобігання існуючим ризикам.

Твердження захисника про необхідність скасування ухвали слідчого судді є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, має батька та брата, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем мешкання, не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище. Ця обставина повинна враховуватися тільки у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує можливість тримання особи під вартою, так як запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника про не доведення наявності заявлених у клопотанні слідчого ризиків, оскільки при розгляді клопотання заявленого відносно підозрюваного ОСОБА_7 прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують його тримання під вартою, і встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які спростовуються матеріалами кримінального провадження, крім того, досудове розслідування щодо вказаної особи не закінчене і не завершене, ще триває.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 23.01.2023 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4