ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4108/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1576/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.436-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 29 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 18.07.2022 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби обласної прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 та п. 2 ч.3 ст.76 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що до Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0000843 від 23.04.2022, затверджений прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 разом з угодою про визнання винуватості від 18.07.2022, укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби обласної прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він вчинив кримінальне правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку за наступних обставин.

У невстановлений період часу, але не пізніше 16.03.2022 у громадянина України ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, виправдовування, визнання, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію з боку Російської Федерації проти України та інших представників збройних формувань Російської Федерації.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_11 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Так, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, в невстановлений період часу але не пізніше 16.03.2022, перебуваючи за адресою проживання: АДРЕСА_1 , використовуючи власну комп`ютерну техніку та телефон віднаходив у мережі «Інтернет» матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, та як наслідок тимчасову окупацію територій України, а також глорифікація дій осіб, які причетні до вказаної збройної агресії.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 у вказаний період часу з використанням власної сторінки під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на відеохостингу «Youtube», викладав відеозаписи, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, та як наслідок тимчасову окупацію територій України, а також глорифікація дій осіб, які причетні до вказаної збройної агресії, у зв`язку з чим вони стали доступні для ознайомлення та перегляду невизначеній кількості людей, чим здійснив поширення раніше вказаних матеріалів.

15.07.2022 в рамках здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, було отримано висновок спеціаліста від 15.07.2022 № 01/10-273, згідно якого, матеріали та публікації, які відображені у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію з боку Російської Федерації проти України у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації та представників підконтрольованих Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, виправдовування, визнання, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію з боку Російської Федерації проти України та інших представників збройних формувань Російської Федерації.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Київського районного суду м.Харкова від 29.08.2022 року стосовно ОСОБА_7 змінити, зменшивши останньому іспитовий строк до 1 року.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, оскільки ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, позитивно характеризується за місцем реєстрації та за місцем колишньої роботи (працював касиром у супермаркеті), є інвалідом 3 групи (ампутована частина ноги).

Крім того, апелянт вказує на те, що обставиною, що пом`якшує покарання в цій справі, є визнання обвинуваченим своєї вини в повному обсязі, щиросердечне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про зайву суворість призначеного покарання внаслідок звільнення судом першої інстанції обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 2 року, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В силу ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Мотивувальна частина вироку на підставі угоди, окрім іншого, має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; зміст та визначена міра покарання.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися, окрім іншого, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції виконані належним чином.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 18.07.2022 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби обласної прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 , дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України та узгоджено вид і міру покарання із та звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього відповідних обов`язків згідно ст. ст. 75, 76 КК України (арк.13-17).

В мотивувальній частині вироку суд зазначив, що правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, тому суд вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, а також застосував до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Таким чином, як випливає із положень ч. 3 ст. 75 КК України, тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням, визначаються виключно судом. У зв`язку з чим, при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням та при визначенні тривалості іспитового строку, судом враховується тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

Зазначені вимоги закону дотримані судом першої інстанції.

Так, при затвердженні угоди, призначенні ОСОБА_7 покарання та звільненні від його відбування з випробуванням та з іспитовим строком 2 роки, суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65, 75, 76 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому, а також при звільненні обвинуваченого з випробуванням та з іспитовим строком 2 роки.

Доводи апелянта про необхідність зменшення обвинуваченому тривалості іспитового строку з двох років до одного, внаслідок того, що ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи та наявності позитивної характеристики за останнім місцем роботи, на думку колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, виправдовування, визнання, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію з боку Російської Федерації проти України та інших представників збройних формувань Російської Федерації, - є суб`єктивними та не свідчать про явну несправедливість тривалості встановленого іспитового строку.

Разом з цим, обвинуваченому та захиснику належить роз`яснити, що вони не позбавлені процесуальної можливості звернутися до органу пробації з відповідним клопотанням про встановлення певного графіку явки ОСОБА_7 до цього органу з урахуванням відсутності у останнього частини ноги.

Отже, захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та при звільненні від його відбування з випробуванням, а також могли свідчити про явну несправедливість тривалості встановленого іспитового строку 2 роки, тобто в середніх межах, передбачених ч.4 ст.75 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а також вірно застосував положення ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових злочинів.

Колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 29 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -