Справа № 450/658/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/475/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0001373 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2020 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який не одружений, не має на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей, не працює, не навчається, не інвалід, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, військовозобов`язаного, не військовослужбовця, не депутата, безпартійного, раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця Хмельницької області, Ізяславського району, с.Добрин, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює за контрактом на посаді командира взводу матеріального забезпечення 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , не інвалід, на наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, військовозобов`язаний, військовослужбовець, не депутат, безпартійний, раніше не судимий,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2020 року, яким :

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Згідно ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування обраного основного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Згідно ст.75 КК України засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування обраного основного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертних досліджень в сумі 3932,50 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертних досліджень в сумі 3932,50 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 750,00 гривень завданої майнової шкоди та 10724,00 гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» на користь потерпілого ОСОБА_11 750,00 гривень завданої майнової шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь цивільного позивача ОСОБА_12 54630,00 гривень завданої майнової шкоди та 5000,00 гривень завданої моральної шкоди.

Стягнуто з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» на користь цивільного позивача ОСОБА_12 54630,00 гривень завданої майнової шкоди.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу задоволити, вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його вини. Вважає зазначений вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновки суду першої інстанції про факт порушення ОСОБА_8 вимог Р.10.1 Правил дорожнього руху України, не підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду, а тому у даному кримінальному провадженні слід постановити виправдувальний вирок за недоведеністю в діях обвинуваченого ОСОБА_8 вини у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Апелянт зазначає, що органом досудового розслідування не здобуто та не надано доказів того, чи дійсно водій ОСОБА_8 міг бачити автомобіль марки «БМВ - 3181», який рухався праворуч від нього в момент початку руху та виїзду на смугу руху цього автомобіля та чи міг цей автомобіль знаходитись в момент повороту ОСОБА_8 ліворуч.

Звертає увагу, що позбавлення права керування транспортними засобами на один рік є несправедливим, оскільки ОСОБА_8 є військовослужбовцем, наявність посвідчення на право керування транспортними засобами дозволяє виконувати обов`язки як при повсякденному житті так і в зоні ООС, окрім того він має двох неповнолітніх дітей, які як на період карантину, так і в повсякденному житті потребують перевезення автомобілем. Наявність зазначених обставин є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в частині додаткового покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення. Дослідити протокол проведення слідчого експерименту від 29 липня 2018 року за участі свідка ОСОБА_6 , висновок експерта №1/1261 від 20.11.2018, протокол огляду місця події. Вважає, що судове рішення щодо ОСОБА_6 є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінально процесуального закону, а вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції у судових засіданнях.

Апелянт зазначає, що всупереч вимогам ст. 95 КПК України суд першої інстанції в основу судового рішення поклав протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_6 , в якому відображено зміст показань останнього, крім того, суд безпідставно взяв до уваги висновок експерта №1/1261 від 20.11.2018, оскільки цей доказ є припущенням експерта щодо порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, яке обгрунтовано показаннями обвинувачених, які були допитані слідчим як свідки без участі адвоката. Суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що при розгляді даного кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 29 липня 2018 року о 14 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись ним на 558 км + 495 м автодороги "Київ-Чоп", у Львівській області Пустомитівському районі с.Солонка, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині значення термінів "безпечна швидкість", "дорожня обстановка", "небезпека для руху", Р.12 п.12.4 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки і вчасно не реагував на її зміну, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки, рухаючись в межах населеного пункту зі швидкістю 70 км/год, що є значним перевищенням максимально допустимої швидкості, позбавив себе можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди з моменту виникнення небезпеки для руху у виді транспортного засобу марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , який виїжджав на головну дорогу та виконував маневр повороту ліворуч, що призвело до зіткнення.

ОСОБА_8 , 29 липня 2018 року о 14 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 та рухаючись ним на 558 км + 495 м автодороги "Київ-Чоп", у Львівській області Пустомитівському районі с.Солонка, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині значення термінів "дорожня обстановка", "небезпека для руху", Р.2 п.2.3 п.п. "б, д", Р.10 п.10.1, Р.16 п.16.11 і вимог дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" Р.33 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та відповідно не реагував на її зміну, при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу, тобто на перехресті нерівнозначних доріг, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 , своїми діями створив аварійну обстановку, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок зіткнення транспортний засіб марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 під керуванням потерпілого ОСОБА_11 .

Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_13 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, пасажир транспортного засобу марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_24 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, водій транспортного засобу марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_11 отримав тяжке тілесне ушкодження, а автомобілі отримали технічні пошкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 , як військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 задіяний в складі частини у бойових діях на сході України у зв`язку з введенням воєнного стану в державі. У зв`язку з цим прибути в суд апеляційної інстанції немає можливості, однак його інтереси в суді представляє адвокат ОСОБА_9 , якій зазначив, що можна слухати справу без його довірителя, який відсутній по поважних причинах.

Адвокат ОСОБА_7 , який представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 в суд апеляційної інстанції неодноразово не прибував у зв`язку з перебуванням на лікуванні, зокрема на теперішній час він перебуває за кордоном України. Судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_16 було запропоновано залучити іншого адвоката для захисту його інтересів, зокрема і по призначенню, однак обвинувачений відмовився від цього.

Суд апеляційної інстанції такі дії обвинуваченого ОСОБА_17 сприймає як спосіб затягування розгляду справи.

Всі учасники процесу були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції .

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_9 , який просив задоволити його апеляційну скаргу та не задовольняти апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , думку обвинуваченим ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , міркування прокурора, який просив залишити без задоволення обидві апеляційні скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, оскільки вони будучи особами, які керують транспортним засобом, порушили правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим різного ступеню тілесні ушкодження.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд врахував вимоги ст. 50, 65 КК України, а також врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним злочином, який відноситься до категорії тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків для потерпілих, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинувачених, кожного окремо, які раніше не судимі, на наркологічному і психіатричному обліках не перебувають, позитивно характеризуються по місцю народження, реєстрації та проживання, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставину ОСОБА_6 ; та наявність у ОСОБА_8 на утриманні двох неповнолітніх дітей, пом"якшуючу покарання обставину як добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 і цивільному позивачу ОСОБА_12 , відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При призначенні додаткового покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції, з врахуванням обставин ДТП та їх наслідку, досліджених в судовому засіданні доказів, як документальних так показів учасників процесу, дійшов переконання що таке покарання є необхідне обом водіям оскільки таке сприятиме меті попередження вчинення ними нових злочинів, які пов`язані з діяльністю джерела підвищеної небезпеки і відносяться до необережних. При цьому було враховано відсутності в обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 елементарних знань Правил дорожнього руху України, нехтування такими, зокрема ОСОБА_16 , який отримав 14.11.2015 р. посвідчення водія в період з 17.10.2016 р. по 13.02.2019 р. систематично вчиняв адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (т.2, а.с.120, 126-136). Вказане додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 в частині суворого дотримання в подальшому Правил дорожнього руху України, що надалі унеможливить становити його загрозу для оточуючого суспільства, в тому числі учасників дорожнього руху серед яких знаходяться діти і люди похилого віку.

Відтак суд першої інстанції підставно дійшов до переконання обрати обвинуваченим покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та вважав, що їх виправлення є можливе без ізоляції від суспільства, шляхом застосування санкції ст.ст.75, 76 КК України про звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із покладення певних обов`язків, яке є необхідне й достатнє для їх виправлення.

З таким висновком в повному обсязі погодилася і колегія суддів апеляційної інстанції.

Призначене обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає, як і не вбачає підстав для закриття кримінального провадження.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Покликання адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що по справі не було достовірно встановлено швидкість автомобілю марки «БМВ-318і» під керуванням водія ОСОБА_6 , а відтак і не доведено чи міг ОСОБА_18 бачити його автомобіль є безпідставними з врахуванням висновку експерта, при цьому слід зауважити, що учасники процесу не заявляли клопотання про проведення додаткової експертизи по цьому питанню. Апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції та такі були предметом розгляду суду першої інстанції.

Так судом першої інстанції ретельно проаналізовано зауваження захисника про те, що в основу вироку покладені вияснення та відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_6 , як свідком, під час проведення слідчого експерименту від 29.08.2018 р. з його участю. Судом не здобуто відомостей, що такі пояснення отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття по відношенню до ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про дорожньо-транспортну пригоду до Єдиного реєстру досудових розслідувань не були внесені щодо певної особи (т.1, а.с.7). Свідок ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту викладав власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Проведенню слідчого експерименту передувало роз`яснення свідку ОСОБА_6 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий експеримент проведено зі згоди свідка ОСОБА_6 . Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав свідка ОСОБА_6 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії свідку ОСОБА_6 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин зіткнення і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи свідка ОСОБА_6 або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у дорожньо-транспортній пригоді. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі свідок ОСОБА_6 буде визнаний підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, свідку ОСОБА_6 15.02.2019 р. було оголошено про підозру. З урахуванням наведеного, немає жодного правового підґрунтя вважати протокол проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 від 29.08.2018 р. та висновок експерта №1/1261 від 20.11.2018 р. недопустимими доказами.

Наведені вище судом мотиви узгоджуються з правовою позицією сформованою у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати від 30.05.2019 р. у справі №164/1457/16-к провадження №51-8008 км 18.

Такі висновки суду підтримав прокурор ОСОБА_19 в суд апеляційної інстанції при цьому зауваживши, що обидва водії проявили неуважність до дорожньої обстановки та до учасників дорожнього руху в наслідок чого і сталася ДТП, яка спричинила потерпілими тілесні ушкодженні різного ступеню тяжкості. У зв`язку з цим призначення обвинуваченим додаткового покарання у виді позбавлення права водіння транспортними засобами на певний час є виваженим, обгрунтованим та своєчасним для унеможливлення вчинення нових порушень Правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає підставним та обгрунтованим покладення в основу вироку як показів всіх учасників процесу так і висновку експерта №1/1261 від 20.11.2018 р., яким встановлено, що в даній дорожній ситуації, водій транспортного засобу марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинен був керуватись технічними вимогами п.12.3. та п.12.4. Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації водій транспортного засобу марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_8 повинен був керуватись технічними вимогами п.9.2. п.п. "а, б", п.9.4., п.10.1., п.16.11. та вимогами дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" Р.33 "Дорожні знаки" Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації водій транспортного засобу марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_11 повинен був керуватись технічними вимогами п.12.3. Правил дорожнього руху України; при варіанті механізму розвитку даної автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_6 , при швидкості руху транспортного засобу марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 в 70 км/год., його водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху; за умови руху автомобіля марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 з максимально допустимою швидкістю руху в межах населеного пункту в 50 км/год., у його водія ОСОБА_6 була б технічна можливість уникнути зіткнення з транспортним засобом марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху; при варіанті механізму розвитку даної автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_8 , при швидкості руху автомобіля марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 в 100 км/год., його водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з транспортним засобом марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху; в умовах розвитку даної дорожньої ситуації, водій автомобіля марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_11 своїми односторонніми діями був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з транспортним засобом марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 ; в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_6 не відповідали технічним вимогам п.12.3. та п.12.4. Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_8 не відповідали технічним вимогам п.10.1., п.16.11. та вимогам дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" Р.33 "Дорожні знаки" Правил дорожнього руху України; в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_11 не суперечили технічним вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України; з технічної точки зору при заданих вихідних даних, причиною настання зіткнення автомобілів марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 та марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 при варіанті механізму розвитку даної автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_6 , стали як не відповідаючі технічним вимогам п.12.4. Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 , так і не відповідаючі технічним вимогам п.10.1., п.16.11. та вимогам дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" Р.33 "Дорожні знаки" Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля марки Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_8 ; з технічної точки зору при заданих вихідних даних, причиною настання зіткнення автомобілів марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 та марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 при варіанті механізму розвитку даної автопригоди, який запропонований водієм ОСОБА_8 , стали як не відповідаючі технічним вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля марки "БМВ-318і" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 , так і не відповідаючі технічним вимогам п.10.1., п.16.11. та вимогам дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" Р.33 "Дорожні знаки" Правил дорожнього руху України, дії водія автомобіля марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_8 ; з технічної точки зору при заданих вихідних даних, причиною настання зіткнення автомобілів марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 та марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 стала та обставина, при якій транспортний засіб марки "Фольксваген Пассат" номерний знак НОМЕР_3 виїхав в напрямку зустрічної смуги на такій відстані до автомобіля марки "Мерседес Бенц Спрінтер" номерний знак НОМЕР_4 , на якій його водій ОСОБА_11 вже був позбавлений своїми діями уникнути даного зіткнення (т.2, а.с.109-114).

Таким чином, проаналізувавши в сукупності зібрані по кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції доведено винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів і їх діяння правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки вони порушили правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження, потерпілій ОСОБА_24 середньої тяжкості тілесне ушкодження та потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження.

Питання стосовно недопустимості доказів, зокрема висновку висновком експерта №1/1261 від 20.11.2018 р., який був здійснений з врахуванням показів ОСОБА_6 , як свідка був предметом розгляду суду першої інстанції та детально у вироку обґрунтована підстава відмови щодо цих доказів.

Крім того колегією суддів враховується факт перебування країни у воєнному стані.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинувачених, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2020 року, яким засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: