Справа № 132/337/23
Провадження №11-кп/801/321/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року,

якою залишено без задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, задоволено клопотання сторони обвинувачення, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави терміном на 60 (шістдесят) днів, до 15 квітня 2023 року включно щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селищі Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, на момент затримання працюючого в ТОВ «КСМ Протек» на посаді головного технолога, інваліда третьої групи, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

15.02.2023 в підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подав клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

На переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_10 зможе переховуватися від суду, а також незаконно впливати на свідків та експертів в цьому кримінальному провадженні. Так, існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_10 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому реальної міри покарання, переховуватиметься від суду. 3 огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_10 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, у зв?язку із тим, що висновки експертів мають важливе доказове значення під час встановлення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому злочину, ОСОБА_10 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вилив на них, так як він особисто під час надання показів повідомив, що обставин дорожньо-транспортної пригоди не пам?ятає, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Тому, враховуючи сукупність характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_10 , його соціальних зв?язків, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, а також те, що внаслідок його злочинних дій загинуло двоє людей, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, та для забезпечення виконания обвинуваченим поклалених на нього процесуальних обов?язків, уникнення встановлених ризиків, на переконання сторони обвинувачення, доцільно продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В свою чергу, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про зміну ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке аргументовано тим, що ОСОБА_10 після проведення оперативних втручань, за станом свого здоров?я, перебуваючи в умовах слідчого ізолятору, не має можливості отримувати належну медичну допомогу та лікувально-дієтичне харчування.

З аналогічних підстав, а саме через неможливість отримання обвинуваченим в умовах слідчого ізолятору належної медичної допомоги та лікувально-дієтичного харчування, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на застосування застави, звернулася захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання сторони обвинувачення щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Стара Вижівка Старовижівського району Волинської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, на момент затримання працюючого в ТОВ «КСМ Протек» на посаді головного технолога, інваліда третьої групи, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, терміном на 60 (шістдесят) днів, до 15 квітня 2023 року включно, якого утримувати під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)», без визначення розміру застави.

Клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відповідно з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, застосування застави залишено без задоволення.

Прийняте рішення мотивовано тим, що при визначенні імовірності переховування ОСОБА_10 від суду (правосуддя), суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Кримінальне правопорушення за ч.3 ст.286 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_10 передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від п?яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років. Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.Так, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, Україною з 24.02.2022, згідно відкритих даних, не контролюється орієнтовно 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску. Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо. Також існують реальні можливості переховування обвинуваченого і на тимчасово окупованих територіях України.

При цьому, суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_10 зможе незаконно

виливати на свідків, з метою можливої зміни ними своїх попередніх показів у суді, оскільки йому були вручені копії матеріалів кримінального провадження та відомі не лише анкетні дані вказаних осіб, але й їх фактичне місце проживання, а також зміст наданих ними показів. Отже, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання свідків щодо обставин вчинення злочину мають значення для кримінального провадження та можуть вплинути на становище обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

З огляду на наявність у кримінальному провадженні ряду експертних досліджень,

висновки яких покладені в основу обвинувачення, та які згідно положень частини 2 статті 84 КПК України, є окремими процесуальними джерелами доказів, що містять фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі який суд має встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, виконавці яких обвинуваченому достеменно відомі, та які за клопотанням, зокрема останнього, відповідно до вимог статті 356 КПК України, можуть бути викликані в суд для допиту щодо роз`яснення складеного висновку, тому цілком не можна виключати можливість впливу на них з метою їх коригування.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що прокурором доведено

наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 частини першої статті 177 КПК України. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.

Відносно посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 та неможливість отримання ним належної медичної допомоги (догляду) та лікувально-дієтичного харчування в умовах слідчого ізолятору, то суд зазначає наступне. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої ТОВ «Шейла Груп», а також інших матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, у зв`язку із чим переніс відповідне оперативне втручання, якому рекомендовано: зокрема дробне харчування (часті, дрібні порції термічно та механічно, щадні), а також обмеження фізичних навантажень протягом 1,5міс.

З наданих листів філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області від 09.01.2023 року № 48/Ві-23, від 20.01.2023 року № 119/Ві-23 слідує, що ОСОБА_10 оглядався та консультувався лікарями Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області, та Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», за наслідками чого встановлено, що він не потребує стаціонарного лікування, та йому рекомендовано: обмеження фізичних навантажень протягом 30 діб, та дробне харчування (часті, дрібні порції термічно та механічно, щадні). Ув`язненому ОСОБА_10 призначено харчування за нормою 8-Б згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 року № 336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції», яке він отримує. На даний час стан здоров`я ОСОБА_10 визначається як задовільний, термінової госпіталізації до закладів охорони здоров`я підпорядкованих МОЗ України він не потребує.

Відповідно до медичної довідки за підписом завідуюча Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області ОСОБА_13 , яка надана згідно супровідного листа від 12.01.2023 року № 8/355, ОСОБА_10 отримує належне дієтичне харчування, визначене законодавством. Окрім того, ОСОБА_10 може отримувати продукти харчування від рідних в посилках (передачах) бандеролях, а також купувати продукти харчування в крамниці Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». На даний час стан здоров`я ОСОБА_10 визначається як задовільний, термінової госпіталізації до закладів охорони здоров`я підпорядкованих МОЗ України він не потребує.

Згідно листа Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) від 24.01.2023 року № 8/805, на підставі заяви лікаря-терапевта Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області від 12.01.2023 року № 59/ОД-23, ОСОБА_10 призначено дієтичне харчування за нормою 8-Б.

Стороною захисту не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростовання тих обставин та даних, які викладені у вищенаведених листах та медичній довідці, а отже не доведено неможливість отримання обвинуваченим ОСОБА_10 належної медичної допомоги (догляду) та лікувально-дієтичного харчування в умовах слідчого ізолятору, як не доведено і неможливість його подальшого перебування під вартою виходячи зі стану здоров`я.

При цьому суд враховує, що відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення», у разі необхідності, особам, яким обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в установі попереднього ув`язнення надається уся необхідна медична допомога та можливість додаткових відповідних обстежень, які проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

З урахуванням цих обставин, доводи щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, або застосування застави, про застосування яких заявила сторона захисту, не переважають доводів сторони обвинувачення та не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що у суду відсутні докази, які б свідчили про те, що ризики передбачені п.п.1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли, а тому оскільки підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 15.02.2023 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 ., встановивши обмеження - уникати спілкування із потерпілим і свідками у справі, прибувати до суду за першим викликом, здати закордонний паспорт та паспорт громадянина України з терміном на 60 діб до 15 квітня 2023 року.

Свої вимоги захисник ОСОБА_8 мотивує тим, що жоден із зазначених ризиків у клопотанні не знайшов свого підтвердження належними доказами, не враховано соціальний стан та міцні зв`язки ОСОБА_10 , який має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює. Крім того, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, переніс декілька складних операцій та на цей час потребує регулярної медичної допомоги, яка йому не надається в умовах СІЗО, що підтверджується долученими до його апеляційної скарги медичними документами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 15.02.2023 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановивши обмеження - уникати спілкування із потерпілим і свідками у справі, прибувати до суду за першим викликом, здати закордонний паспорт з терміном на 60 діб до 15 квітня 2023 року.

Свої вимоги захисник ОСОБА_9 мотивує тим, що судом належно не враховано надані сторонами провадження матеріали, які стосуються надання медичної допомоги обвинуваченому в СІЗО, а також відсутність зазначених прокурором ризиків. Крім того, судом не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який в наслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, потребує систематичної медичної допомоги, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілим, а тому вважає, що судом безпідставно прийнято рішення про відмову у визначенні застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Суду пояснив, що в умовах СІЗО обвинуваченому не надається кваліфікована медична допомога, стан його здоров`я істотно погіршується.

Захисник ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Зазначила, що за час перебування обвинуваченого в СІЗО стан його здоров`я значно погіршився у ОСОБА_10 діагностували гнійну норицю.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав обидві апеляційні скарги своїх захисників. Вказав, що пріоритетною для нього є апеляційна скарга із можливістю визначення застави, оскільки тоді він зможе продовжити лікування, оскільки його лікування в умовах СІЗО зводиться до застосування знеболюючих. Також пояснив суду, що внаслідок погіршення його стану 27.02.2023 йому викликали швидку.

Прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили залишити апеляційні скарги захисників без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказали, що у кримінальному провадженні наявні ризики впливу на свідків та експертів, у матеріалах кримінального провадження наявні довідки про надання належної медичної допомоги обвинуваченому в умовах СІЗО.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисників, обвинуваченого та прокурорів, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане. Так, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що спричинило смерть двох людей, і з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні.

Відповідно доводи захисників, які полягають у тому, що суд обґрунтував необхідність продовження ОСОБА_10 строків тримання під вартою лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, є безпідставними, адже поряд з тяжкістю кримінального правопорушення, судом також враховані і інші обставини, зокрема обґрунтованість обвинувачення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, із судового рішення убачається, що суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховував викладені вище обставини.

Окрім того, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції доводи захисників про те, що стороною обвинувачення не надано доказів до клопотання на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що, як вважають захисники, свідчить про їх необґрунтованість. З вказаного приводу колегія суддів зазначає, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити, що в судовому рішенні належним чином обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про можливість обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, оскільки в обвинуваченого наявні міцні соціально-стримуючі зв`яки, а саме: постійне місця проживання на території Київської області та реєстрації у Волинській області, дружина та малолітня дитина, постійне місце роботи, позитивні характеристики за місцем проживання, роботи, обвинувачений раніше не судимий, відшкодував витрати на ритуальні послуги та поховання потерпілих, на переконання колегії суддів, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції. При цьому наявність вказаних обставини не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу. До того ж, вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані колегією суддів, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами захисників про те, що судом першої інстанції під час продовження запобіжного заходу не дано належної оцінки стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 ,неможливості отримання ним належної медичної допомоги (догляду) та лікувально-дієтичного харчування в умовах слідчого ізолятору. Як убачається із тексту оскаржуваної ухвали, вказані обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції і судом їм надано належну оцінку. Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, у зв?язку із чим переніс відповідне оперативне втручання, йому рекомендовано: зокрема дробне харчування (часті, дрібні порції термічно та механічно, щадні), а також обмеження фізичних навантажень протягом 1,5міс.

З наданих листів філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області від 09.01.2023 року № 48/Ві-23, від 20.01.2023 року № 119/Ві-23 слідує, що ОСОБА_10 оглядався та консультувався лікарями Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області, та Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», за наслідками чого встановлено, що він не потребує стаціонарного лікування, та йому рекомендовано: обмеження фізичних навантажень протягом 30 діб, та дробне харчування (часті, дрібні порції термічно та механічно, щадні). Ув`язненому ОСОБА_10 призначено харчування за нормою 8-Б згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 року № 336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції», яке він отримує. На даний час стан здоров`я ОСОБА_10 визначається як задовільний, термінової госпіталізації до закладів охорони здоров`я підпорядкованих МОЗ України він не потребує.

Відповідно до медичної довідки за підписом завідуюча Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області ОСОБА_13 , яка надана згідно супровідного листа від 12.01.2023 року № 8/355, ОСОБА_10 отримує належне дієтичне харчування, визначене законодавством. Окрім того, ОСОБА_10 може отримувати продукти харчування від рідних в посилках (передачах) бандеролях, а також купувати продукти харчування в крамниці Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». На даний час стан здоров`я ОСОБА_10 визначається як задовільний, термінової госпіталізації до закладів охорони здоров`я підпорядкованих МОЗ України він не потребує.

Згідно листа Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) від 24.01.2023 року № 8/805, на підставі заяви лікаря-терапевта Вінницької міської медичної частини № 1 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області від 12.01.2023 року № 59/ОД-23, ОСОБА_10 призначено дієтичне харчування за нормою 8-Б.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів на спростовання тих обставин та даних, які викладені у вищенаведених листах та медичній довідці, а отже не доведено неможливість отримання обвинуваченим ОСОБА_10 належної медичної допомоги (догляду) та лікувально-дієтичного харчування в умовах слідчого ізолятору, як не доведено і неможливість його подальшого перебування під вартою виходячи зі стану здоров?я.

При цьому, колегія суддів зазначає, що долучені до апеляційних скарг медичні документи та відповіді на адвокатські запити захисника визначають стан здоров`я ОСОБА_10 як задовільний та такий, що не потребує термінової госпіталізації до закладів охорони здоров`я підпорядкованих МОЗ України. Натомість жодних медичних документів, які унеможливлюють перебування ОСОБА_10 за станом здоров`я під вартою стороною захисту не надано, а тому їх відсутність позбавляє колегію суддів процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що проведення медичного обстеження обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням являється однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою. Згідно з положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. При цьому, законодавством чітко визначено порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Водночас колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є максимальним розміром згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи з наступних підстав. На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийнявши обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 належним чином не врахував вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, а також прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього ж Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини. Тобто у даному випадку питання про визначення (невизначення) застави відноситься до дискреційних повноважень слідчого судді, суду, який при вирішенні цього питання ураховує мету та підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховуються при його обранні.

У той же час відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (рішення у справі "Сергій Волосюк проти України" п. 38). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76). Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Таким чином, враховуючи викладене, а також встановлені ризики у кримінальному провадженні, тяжкість та наслідки інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, обставини його вчинення, сукупність даних, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що викладене не може бути безумовною підставою для відмови у визначенні обвинуваченому ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. При цьому тяжкість вчиненого злочину, його наслідки та можливе призначення обвинуваченому ОСОБА_10 у майбутньому покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не повинно перетворюватися та розцінюватися стороною обвинувачення чи судом на завчасне відбування покарання без можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_10 , який тривалий час перебуває під вартою, альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

На переконання колегії суддів, сукупність даних, які характеризують особу обвинуваченого у кримінальному провадженні вказує на наявність підстав вважати, що у разі визначення розміру застави, вона може бути достатньо дієвим запобіжним засобом для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_10 процесуальних обов`язків. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно не оцінив той факт, що застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_10 перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступлять заставодавцями у разі її внесення. Крім того, державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків. Відповідно свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.

Пунктом другим ч. 5 ст. 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_10 згідно вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України максимальний розмір застави, а саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень із покладенням на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі, якщо останній не буде виконувати покладені на нього судом обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. А сторона обвинувачення має право звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити, ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України - задовольнити частково.

Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, до 15 квітня 2023 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 заставу в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить - 214 720, 00 гривень (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки:

прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками і експертами; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_10 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3