КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/5607/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3893/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
26 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
- АДРЕСА_1 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_1 , яка є приватною власністю ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 );
- АДРЕСА_2 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_3 , яка є приватною власністю ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_4 );
- АДРЕСА_4 , яка є приватною власністю ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_5 );
- АДРЕСА_5 , яка є приватною власністю ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_6 );
- АДРЕСА_6 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_7 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_8 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_9 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_10 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_11 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_12 , яка є приватною власністю ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 );
- АДРЕСА_13 , яка є приватною власністю ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_7 );
- АДРЕСА_14 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
- АДРЕСА_15 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_16 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_17 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_18 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_19 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_20 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_21 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_22 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_23 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- АДРЕСА_24 , яка є приватною власністю ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_8 );
- АДРЕСА_25 , яка є приватною власністю ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 погодженого прокурором Бориспільської окружної прокуратури про арешт майна у справі № 359/5607/22.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказаною ухвалою накладено арешт на майно, який полягає у забороні його відчуження та розпорядження майном, а саме на квартирами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв. АДРЕСА_26 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_9 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_10 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№97/4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_11 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/6 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/7 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/8 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_12 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_13 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 .
Дана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до частини першої ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Апелянт вказує на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і потреби досудового розслідування у запровадження заходів кримінального забезпечення, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.
Крім того в матеріалах, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що об`єкти нерухомості, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України, що вказує на формальність доводів слідчого про наявність у майна ознак речового доказу.
Самі квартири як об`єкти нерухомого майна не мають значення для доказування, так як право власності набувається після реєстрації об`єкта нерухомого майна, тобто підтвердженням права власності ОСОБА_6 є не наявність квартири, а реєстрація такої квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.
Слідчим у клопотанні не наведено жодних доказів щодо ризиків, передбачених ст. 170 КПК України. Слідчим суддею не дотримано вимоги ч. 4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості.
Усі власники майна мають зареєстроване відповідно до законодавства право власності на квартири, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться у матеріалах справи.
Наведені документи свідчать про те, що ТОВ «ПАТРІКБУД» на момент укладення договорів купівлі-продажу з покупцями квартир був законним володільцем майна. Будь-яких доказів, окрім пояснень потерпілого і документів, наданих ним, слідчий не надав для обґрунтування клопотання.
У матеріалах провадження відсутні відомості про існування рішення суду щодо скасування договір купівлі-продажу та будь-яких інших рішень суду про спірний об`єкт нерухомого майна або оскарження рішення державного реєстратора.
Накладення арешту на майно, яке є у законній власності добросовісних набувачів, значно порушує право вільно володіти власністю відразу 8 осіб.
Крім того апелянт вказує на те, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна. Ні слідчим у клопотанні про арешт майна, ні слідчим суддею у ухвалі, не зазначено про наявність підстав для розгляду клопотання без повідомлення власника майна. Також ними не обґрунтована можливість власника майна перешкодити забезпеченню арешту майна. Зазначене свідчить, що слідчий суддя безпідставно позбавив власника майна права висловити свою правову позицію стосовно доводів слідчого та вказаних ним підстав для арешту майна.
Всупереч вимогам ч.7 ст. 173 КПК України ОСОБА_6 так і не було надіслано копію оскаржуваної ухвали.
З клопотання про арешт майна всупереч вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України до слідчого судді звернувся слідчий, а не прокурор.
В судове засідання власник майна ОСОБА_6 не з`явилася, однак остання перед судовим засіданнямнадіслала на електронну адресу суду клопотання про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Дане клопотання судом було задоволено, проте остання на зв`язок не вийшла з причин, які не залежали від суду. З урахуванням думки прокурора щодо проведення судового засідання у відсутність власника майна, який не заперечував щодо проведення судового розгляду у відсутність останньої, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності власника майна ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступних висновків.
Договір №09/1 на квартиру АДРЕСА_33 проектною загальною площею 338,7 кв.м. Вказана квартира, знаходиться на 9 поверсі багатоквартирного будинку. Ціна майнових прав, на вказану квартиру, встановлена договором в сумі 450 000 грн. До договору, підписано Додаток 1, в якому визначено розташування квартири. 07.12.2017 року, ОСОБА_17 сплачено через АТ «ОТП Банк» 149 625,00 грн. (платіжне доручення №1).
Окрім цього, сторонами укладено додаток №2, за яким покупець замість грошових коштів, повинен був надати будівельні матеріали (деревина та кабель) на суму 300 375,00 грн. Акти про передачу цього майна підписано 07.12.2017 року. Матеріали були прийняті без будь-яких зауважень.
Оскільки з сторони ОСОБА_17 , умови договору були виконані, він отримав довідку про повну сплату платежів за квартиру АДРЕСА_33 , а також підписав акт прийому-передачі квартири.
Після цього, заявник чекав на завершення будівництва, введення будинку в експлуатацію, щоб оформити право власності.
Крім того було укладено Договір №09/2 на квартиру АДРЕСА_34 проектною загальною площею 209,6 кв. м. Вказана квартира також знаходиться на 9 поверсі багатоквартирного будинку. Ціна майнових прав, на вказану квартиру, встановлена договором в сумі 400 000 грн. До договору, підписано Додаток 1, в якому визначено розташування квартири. 07.12.2017 року, ОСОБА_17 сплачено через АТ «ОТП Банк» 149 625,00 грн.(платіжне доручення №5).
Окрім цього, сторонами укладено додаток №2, за яким ОСОБА_17 замість грошових коштів, повинен був надати будівельні матеріали (бітумний праймер, рідке мило, проти морозну присадку та труби профільні), що заявник і зробив ще до підписання договору 03.10.2017 та 12.10.2017, на суму 300 375,00 грн. Акти про передачу цього майна підписано 07.12.2017 року. Матеріали були прийняті без будь-яких зауважень.
Оскільки з сторони заявника, умови договору були виконані, останній отримав довідку про повну сплату платежів за квартиру АДРЕСА_34 , а також підписав акт прийому-передачі квартири.
Після цього, заявник чекав на завершення будівництва, введення будинку в експлуатацію, щоб оформити право власності.
Протягом 2018-2019 років він періодично телефонував ОСОБА_6 цікавився, коли буде здане в експлуатацію будівництво. Вона запевняла його, що найближчим часом так як є певні складнощі з зовнішніми та внутрішніми мережами (газ, вода, електропостачання). В кінці 2019 р. на початку 2020 р. ОСОБА_17 приїхав у м . Бориспіль, де зустрівся з ОСОБА_6 , яку попросив виготовити дублікати документів, на що вона відповіла згодою і запевнила, що з документами не буде проблем і він отримає дублікати, але це займе певний час. На сьогоднішній день ні ОСОБА_18 ні ОСОБА_6 , на зв`язок із заявником не виходять. З м. Бориспіль, де вони проживали і орендували квартиру, вони виїхали. За юридичною адресою ТОВ «ПАТРІКБУД» нікого немає.
Також зазначено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 17.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 21.09.2021 зареєстроване за ОСОБА_9 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 30.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 06.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_11 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 16.07.2020 зареєстроване за ОСОБА_12 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_5 24.07.2020 зареєстроване за ОСОБА_13 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_6 30.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_7 07.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_8 30.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_9 07.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_10 07.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_11 07.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_12 30.10.2020 зареєстроване за ОСОБА_10 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_13 15.07.2020 зареєстроване за ОСОБА_14 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_14 18.06.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_15 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_16 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_17 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_18 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_19 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_20 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_21 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_22 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_23 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_24 19.05.2022 зареєстроване за ОСОБА_15 .
Право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_25 24.11.2020 зареєстроване за ОСОБА_6 .
Зі змісту клопотання вбачається, що сторона обвинувачення просила накласти арешт на зазначені квартири з метою збереження речових доказів, а також запобіганню можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
30.08.2022 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вище зазначене майно.
Оскільки дана ухвала оскаржена власником майна тільки в частині накладення арешту на квартири, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв. АДРЕСА_26 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_9 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_10 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_11 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/6 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/7 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ 97/8 (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_12 , (РНОКПП НОМЕР_1 ); кв.№ НОМЕР_13 (РНОКПП НОМЕР_1 ), тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи, а щодо арешту інших квартир, на які накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на нерухоме майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.
Однак є слушними твердження апелянта про те, щорозгляд клопотання про арешт майна відбувся в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна, без зазначення наявність підстав для розгляду клопотання без повідомлення власника майна, не було надіслано копію оскаржуваної ухвали. Проте дані порушення колегія суддів вважає не істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які потягли за собою б скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням того, що права ОСОБА_6 , щодо подання пояснень з приводу арешту майна відновлені під час апеляційного розгляду де враховано її доводи викладені в апеляційній скарзі, остання не була обмежена в подачі доповнень до неї, однак не подавала. При цьому зазначені обставини надають беззаперечне право останній звертатися до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Твердження апелянта, що з клопотання про арешт майна всупереч вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України до слідчого судді звернувся слідчий, а не прокурор є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. В даному випадку з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий за погодженням з прокурором, тобто клопотання подано з дотриманням вимог ч. 1 ст. 171 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4