Справа № 331/3432/22
Провадження № 1-кп/331/230/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000402 від 14.09.2022 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утримання не має, військовослужбовець проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України .

В судовому засіданні прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання прокурор посилається на фактичні обставини інкримінованого злочину, які були встановленні під час досудового розслідування, які у повному обсязі викладені у тексті обвинувального акту. Також, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Наявність ризиків обґрунтовує поведінкою обвинуваченого під час досудового розслідування та у суді, а також матеріалами, що його характеризують. Також звертає увагу суду на норму ч. 7 ст. 176 КПК України, відповідно до якого, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

Письмове клопотання про продовження запобіжного заходу вручене обвинуваченому та його захиснику у встановленому законом порядку.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Додав, що ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінились.

Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання, або домашній арешт, за адресою його місця проживання, яке зазначене у обвинувальному акті, вказував на те, що дій, направлених на ухилення від суду не вчиняв, а тому відсутні ризики, на які посилається прокурор, через що клопотання прокурора просив залишити без задоволення. Також зазначив, що підозра необґрунтована, та вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає.

Захисник зазначив про можливість застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Підтримав пояснення свого підзахисного.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, встановив наступне.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000402 від 14.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України надійшов до суду із угодою про визнання винуватості.

Під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

В ході розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого розгляду справи, у зв`язку із неодноразовою неявкою обвинуваченого, ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 був оголошений у розшук, провадження у справі зупинено.

У зв`язку із розшуком обвинуваченого та доставлянням його у судове засідання 28 жовтня 2022 року, провадження у справі поновлене та відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід за клопотанням прокурора, у вигляді тримання під вартою. В подальшому судом неодноразово строк тримання під вартою обвинуваченому неодноразово продовжувався.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу положень ст.315 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить із необхідності уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені під час обрання запобіжного заходу та про які зазначено стороною обвинувачення, із ступеня тяжкості злочину та особи обвинуваченого, а також приймає до уваги те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, на теперішній час не відпали.

Наявність ризику переховування підтверджується тяжкістю інкримінованого злочину, у разі визнання винуватим обвинуваченому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі. Також суд враховує той факт, що за час перебування справи у провадженні, обвинувачений піддавався примусовому приводу, при виконанні якого співробітникам правоохоронного органу було встановлено, що він відсутній за місцем проживання, а також той факт, що обвинувачений оголошувався у розшук. Зважаючи на ухилення обвинуваченого від розгляду справи, суд розцінює поведінку обвинуваченого як таку, що переслідує мету уникнути суду.

Надаючи оцінку ризику незаконного впливу на свідків, суд враховує що обвинувачений та свідки знайомі, оскільки разом проходили військову службу, а також той факт, що не всі свідки допитані у судовому засіданні. З огляду на ці обставини, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є середнім.

Суд також оцінює ризик повторного вчинення кримінального правопорушення як високий з огляду на те, що обвинувачений був раніше засуджений, звільнений від подальшого відбування покарання для проходження військової служби, для продовження проходження якої не з`явився. Після направлення обвинувального акту до суду, продовжував ухилятися від несення обов`язків військової служби.

Більш того, пояснення обвинуваченого про необхідність призначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання свідчать про те, що він не планує продовжувати військову службу, з якої не звільнений, тому наявний високий ризик вчинення повторного військового кримінального правопорушення.

На недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою вказує те, що обвинувачений раніше засуджений, стійких соціальних зв`язків не має, що підтверджує наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що в разі звільнення обвинуваченого з-під варти він може перешкоджати завершенню розгляду кримінального провадження, ухилятися від участі у судових засіданнях, крім того, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає, що підстави для застосування запобіжного заходу з тримання під вартою не відпали, альтернативні більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою та її продовження.

Більш того, на неможливість застосування іншого запобіжного заходу вказують норми чинного процесуального законодавства. Так, згідно ч. 7 ст. 176 КПК України, відповідно до якого, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою)

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого в повній мірі буде відповідати меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком до 13 квітня 2023 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 14 лютого 2023 року о 14-10 годині.

Суддя ОСОБА_1