Справа № 569/1265/23
УХВАЛА

26 січня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0001500 від 18.08.2022 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0001500 від 18.08.2022 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.01.2023.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в якому покликається на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують його тримання під вартою, не зменшилися і уникнути їх шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, а тому просить продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою до двох місяців з визначенням розміру застави.

Потерпіла та її представник в судовому засідання підтримали клопотання прокурора, просили його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання прокурора. Просили суд відмовити у його задоволенні та застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який він може відбувати за адресою свого проживання, окрім того ОСОБА_5 має на своєму утриманні малолітню дитину, матір, яка є особою з інвалідністю другої групи довічно та потребує стороннього догляду. Крім того, наміру переховуватися від суду не має та зобов`язується з`являтися за судовими викликами. Вважають, що ризики на які вказує сторона обвинувачення відсутні. Оскільки ОСОБА_5 після отримання підозри про яку дізнався від своєї дружини відразу з`явився до органу досудового розслідування та жодним чином не перешкоджав здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 1статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Європейський Суд з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження суд не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, а лише встановлює обставини, що можуть слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Крім того, суд на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За викладених обставин вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Так, прокурор вказує на наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, продовжувати свою злочинну діяльність, вчинивши інше кримінальне правопорушення.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений дізнавшись, що 27.10.2022, коли він був відсутнім вдома, йому через дружину вручено підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не переховувався, а відразу з"явився до органу досудового розслідування в м. Рівне, хоча сама подія була 18.08.2022, і він з того часу мав можливість ухилитись від органу досудувого розслідування.

Не визнання вини обвинуваченим є право обвинуваченого на захист.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування, суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» зазначив, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у його клопотанні підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування, впливу на потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає, що на даний час ризики, які б давали підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із матір`ю, яка є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду, а також має на своєму утриманні малолітню дитину, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки. Крім того останній є не судимий, а сума можливої крадіжки не впливає на ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Твердження прокурора про наявність ризику щодо незаконного впливу на потерпілу також не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів такого впливу ним не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Як зазначав Верховний Суд в своїх рішеннях, наявність кримінального провадження відносно обвинуваченого в Білоцерківському суді, яке розглядається з 2018 року, не свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, по даному провадженню відносно останнього не обрано жодного запобіжного заходу, і останній не переховувався хоча мав таку можливість.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не є підставою для продовження самого тяжкого запобіжного заходу, як тримання під вартою, без наявності інших ризиків.

Як слідує з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного зазоду, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш мяким запобіжним заходом є особисте зобов"язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

Про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, визначених у клопотанні, прокурором при його розгляді не доведено.

Враховуючи стан здоров`я, наявність постійного місця проживання обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв"язків, а саме на утриманні мами та малолітньої дитини, раніше не судимого, то суд вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, слід застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на нього обовязки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що ухвали постановлені під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиної першою ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених КПК. Заперечення проти ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиної першої ст. 392 КПК.

Підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК тільки ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першоі інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 13.06.2019 щодо відповідності ч. 2 ст. 392 КПК зазначив, що положення ст. ст. 3, 21, 29 Конституції України у системному зв"язку з ч. 1 ст. 55 Конституції зобов"язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права на свободу та особисту недоторканість у кримінальнмоу судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особиту недоторканість, з обов"язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо (Постанова Об"єднаної палати ККС Верховного Суду від 14.02.2022).

Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду в апеляційному порядку окремо оскарженню не підлягає, а заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги під час ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 179, 181, 315, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту терміном 60 днів, з 26.01.2023 до 26 березня 2023 року.

ОСОБА_5 звільнити з залу суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання.

Термін дії ухвали та обов`язків, покладених судом, визначити до 26 березня 2023 року включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали доручити Білоцерківському відділу поліції ГУНП в Київській області (м. Біла церква, вул. Привокзальна, 3 Київської області).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути подано під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя -