Справа 368/234/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2307/2022 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

До Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 положень статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротивши наполовину невідбуту частину покарання, призначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року.

В обґрунтування доводів клопотання указано на те, що подія злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України за які ОСОБА_7 засуджено вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року, мала місце 24 квітня 2011 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року у задоволенні клопотання захисника відмовлено. В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суддя місцевого суду вказав на те, що вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 20 квітня 2021 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році». Оскільки ОСОБА_7 не мав статусу засудженого на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», дія його положень не поширювалась на засудженого.

В апеляційній скарзі захисник указав на незаконність ухвали внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що відповідно до положень ст.12 Закону України «Про амністію у 2014 році», діяцього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Враховуючи те, що подія злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року, мала місце 24 квітня 2011 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», на думку апелянта свідчить про необґрунтованість мотивів ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року. Просив ухвалу скасувати та застосувати до засудженого ОСОБА_7 положень статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротивши наполовину невідбуту частину покарання, призначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року.

За заявою захисника ОСОБА_8 апеляційний розгляд був здійснений у його відсутність.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

засудженого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу захисника підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу захисника вважав необґрунтованою та просив залишити її без задоволення;

вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону, підлягала скороченню наполовину. Вказаний Закон був прийнятий 08.04.2014 року та набрав законної сили 19.04.2014 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено те, що вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2020 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України, набрав законної сили 20.04.2021 року.

Та обставина, що вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2020 року щодо ОСОБА_7 був ухвалений та набрав законної сили після прийняття та набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», на переконання колегії суддів унеможливлює застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст.6 вказаного Закону, оскільки на момент вступу у дію вказаного Закону, ОСОБА_7 не мав статусу засудженого, у розумінні положень ч.2 ст.43 КПК України, і не відбував покарання.

Наведене, на переконання колегії суддів свідчить про обґрунтованість висновків місцевого суду про те, що на момент вступу у дію Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_7 не був суб`єктом, на якого розповсюджувалися положення ст.6 цього Закону, у зв`язку із чим рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника ґрунтується як на вимогах закону, так і на матеріалах клопотання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ухвалене місцевим судом рішення не враховувало положень ст.12 Закону України «Про амністію у 2014 році» відповідно до якої, дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом, яка на переконання апелянта є нормою прямої дії, є необґрунтованими.

Колегія суддів у цій частині зважає на те, що ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» є спеціальною нормою цього Закону, яка визначає право на скорочення частини покарання тільки для засуджених, які на момент набрання чинності Законом відбували покарання. Положення ст.6 Закону мають суто ретроспективну дію у часі.

Та обставина, що вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області щодо ОСОБА_7 був ухвалений 02.09.2020 року, тобто після прийняття та набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», положення ст.6 цього Закону не розповсюджувались до ОСОБА_7 , оскільки перспективної дії у часі вони не мають.

На підтвердження цього висновку, колегія суддів враховує положення ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відповідно до яких, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 .

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника.

Ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 відповідає вимога закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

__________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .