Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2871/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.02.2023 року.

в с т а н о в и л а:

На розгляді Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування зазначив, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 10 грудня 2022 року, водночас, ризики, які слугували підставою для обрання ОСОБА_7 цього запобіжного заходу та виправдовують його застосування, не зникли та продовжують існувати.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.02.2023.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 спливає 10 грудня 2022 року, а підстави для зміни йому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.

На вказане рішення захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду від 08.12.2022. Постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, домашній арешт.

Вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з повним ігноруванням загальних засад кримінального провадження, у порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародного пакту про громадські і політичні права, провів судове засідання без участі обвинуваченого та безпідставного посилання на вимоги ст.615 КПК України.

Зазначає, що порушуються розумні строки розгляду справи та тримання особи під вартою, оскільки ОСОБА_7 з червня 2021 тримається під вартою, а суд майже за півтора року не провів судовий розгляд.

Посилається на те, що судом не враховано зменшення ризиків, які були заявлені стороною обвинувачення при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що ні сторона обвинувачення, ні суд не врахували, що на утриманні ОСОБА_7 є родина, його син, який приймає участь у війні з рф, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , тобто не разом із потерпілими чи свідками. Крім того ОСОБА_7 ніколи не мав наміру переховуватись від суду, стороною обвинувачення не надано жодного цьому доказу. За півтора року судового розгляду ОСОБА_7 не вчинив жодних дій щодо впливу на потерпілих та свідків.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Додатково зазначив, що потерпілі вказували на побоювання за життя через погрози зі сторони обвинуваченого. Крім того обвинувачений вчинив злочин в період іспитового строку та був затриманий вже в Вінницькій області. Вказані обставини підтверджують наявність ризиків, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу та на даний час не зменшилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції в порушення вимог КПК України продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою без участі останнього.

Разом з тим зазначає, що з матеріалів контрольного провадження вбачається, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливав 10.12.2022 року. З обвинуваченим заздалегідь було заброньовано проведення судового розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції, однак з технічних причин провести відеоконференцію з обвинуваченим неможливо було з технічних причин. Вказані причини не залежали від суду. Враховуючи злочини в яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 та фактичні обставини їх вчинення, та те, що строк тримання під вартою закінчувався, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про проведення судового розгляду, а саме клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою без участі обвинуваченого. Крім того розгляд провадження відбувся за участю захисника обвинуваченого, що на думку колегії суддів не свідчить про порушення судом першої інстанції права на захист обвинуваченого. Відкладання вирішення даного питання на іншу дату за умови об`єктивної загрози в будь-який час оголошення повітряної тривоги, відключення енергопостачання чи інтернетзв`язку, недоставки обвинуваченого з місця попереднього ув`язнення в судове засідання, тощо, в свою чергу об`єктивно загрожувало створенню перешкод для обов`язкового вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відповідно до положень ст. 331 КПК України в межах строку, встановленого попереднім рішенням суду.

Колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо безпідставного посилання судом першої інстанції на вимоги ст.615 КПК України, оскільки воєнний стан введено на території всієї України, і відсутність бойових дій саме на території м.Житомира та Житомирської області за умови постійної загрози ракетного обстрілу чи інших проявів воєнної агресії не свідчить про відсутність загрози життю та здоров`ю людей на даній території та відсутність обов`язку суду враховувати вказані обставини при проведенні судових засідань, вирішенні питань забезпечення безпечних умов судового розгляду та роботи апарата суду, а відтак - повноважень щодо застосування в роботі положень ст. 615 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 08.12.2022 в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так захисника доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому, вислухана думка прокурора, захисника обвинуваченого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 років до довічного позбавлення волі та тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3до 7 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 виїхав за межі Житомирської області та в подальшому був затриманий в іншій області. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні інкримінованих діянь під час іспитового терміну, що додатково свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, який на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшився та продовжує існувати.

Апеляційний суд вбачає і наявність ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень та вважає, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких правопорушень, пов`язаних з насильством, раніше судимий, не працює, постійного джерела доходу не має, не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків.

Наявний також ризик впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду кримінального провадження, у кримінальному проваджені, при цьому проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Суд, розглядаючи заявлені клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою та має родину, його син приймає участь у війні з рф, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не має наміру переховуватись від суду, на висновки суду щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не впливають.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.02.2023 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: