ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/6810/22 Номер провадження 11-кп/814/1671/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 про звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7

за участю прокурора: ОСОБА_8

засудженого: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисника адвоката ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції)

представника установи виконання покарань ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції) ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задоволено;

Засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавленні волі , призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2018 на 1 рік 06 місяців 28 днів.

Приймаючи таке рішення місцевий суд врахував, що засуджений ОСОБА_7 відбув необхідний строк покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішення суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданої апеляції вказує , що виходячи зі змісту наданих адміністрацією Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» (далі - установа) матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання отримував заохочення нерегулярно та несистематично. Маючи змогу отримувати по чотири заохочення кожного року ОСОБА_7 отримав у 2019 році 2 заохочення (подяки від 15.03.2019, 16.06.2019) лише у першому півріччі, у другому півріччі 2019 року ОСОБА_7 заохочення не отримував. Також, ОСОБА_7 не отримував заохочення і у першому півріччі 2020 року, а отримував їх тільки у другому півріччі 2020 року (подяки від 15.07.2020, 15.10.2020). Вказані факти свідчать про те, що понад рік (у період з 16.06.2019 по 15.07.2020) ОСОБА_7 взагалі не заохочувався адміністрацією установи, оскільки у вказаний період його поведінка не була сумлінною.

Також, відповідно до довідки, наданої головним бухгалтером установи, заробітна плата засудженому ОСОБА_7 нараховувалася за фактично відпрацьовані місяці роботи:

-у 2019 році - за 3 місяці (січень, лютий, березень 2019 року);

-у 2020 році - за 8 місяців (квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року);

-у 2021 році - за 12 місяців;

-у 2022 році - за 7 місяців (січень, лютий, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень).

Отже, з огляду на вказані відомості, засуджений ОСОБА_7 працював в установі вкрай нерегулярно, а за вказаний у довідці період не працював 18 місяців, з них: 9 місяців у 2019 році, 4 місяці у 2020 році, 5 місяців у 2022 році.

Крім того прокурор вказує , що відповідно до вищевказаної довідки головного бухгалтера вбачається, що навіть з тих 30 місяців, коли засуджений ОСОБА_7 працював, у 20 місяцях, що становить 67 % від фактично відпрацьованих днів засудженим, співвідношення (відсоток) фактично відпрацьованих днів до загальної кількості робочих днів у місяці становить менше 30 %.

На переконання прокурора , враховуючи особливу тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, його суспільну небезпечність, значний термін невідбутого строку покарання, нестабільну поведінку засудженого впродовж всього часу відбування покарання та його несумлінне ставлення до праці, неможливо прийти до висновку про те, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки матеріали особової справи не відображають процесу його виправлення.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Засуджений та його адвокат в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги прокурора є непереконливими.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому , головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Задовольняючи клопотання адвоката про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на те , що він відбув необхідних строк покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2018 , який залишений в силі ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.11.2018 року, до 7 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 покарання відбуває з 17.09.2017 року, станом на час розгляду справи судом відбута ним частина покарання перевищує 3/4 частини призначеного судом покарання та засуджений має право на застосування положень ст. 81 КК України. Кінець строку покарання засудженого установою виконання покарань визначено 17.09.2024 року.

З характеристики засудженого, наданої начальника відділення СПС ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» та затвердженої начальником установи 11.01.2023 року, вбачається, засуджений ОСОБА_7 під час утримання в ДУ "Полтавська установа виконання покарань 23" характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

3 07.12.2018 року міру покарання відбуває в ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» час відбування покарання характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався 12 разів.

Також , згідно з характеристики на засудженого , за час відбування покарання реалізовані програми диференційованого виховного впливу "Освіта" та "Професія", а саме здобув повну загальну середню освіту, закінчивши ліцей № 47 «Альтернатива» Полтавської міської ради при установі, та отримав спеціальність "Кухар-пекар" у Полтавському навчальному центрі (№ 64) при установі.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 вирішувалось на засіданні комісії ПВК (№ 64) 29.12.2022 року, було прийнято рішення про направлення матеріалів до суду для вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, захисник засудженого звернувся до суду з відповідним клопотанням раніше -22.12.2022 року.

З довідки головного бухгалтера ПВК № 64 вбачається, що заробітна плата засудженого ОСОБА_7 нараховувалася за фактично відпрацьовані місяці роботи в період з січня 2019 року по грудень 2022 року і становить 6500 грн. 98 коп. Заробітна плата нараховувалась засудженому у січні-березні 2019 року, з квітня по грудень 2020 року, з січня по грудень 2021 року та у січні-лютому, серпні-грудні 2022 року. Виконавчі листи на засудженого до установи не надходили, стягнення та судові витрати не проводилися. Станом на 10.01.2023 року по особовому рахунку у засудженого ОСОБА_7 залишок коштів становить 575 грн. 95 коп.

А отже основні умови для застосування до особи умовно-дострокового звільнення дотримані.

Щодо тверджень прокурора про нерегулярність отримання заохочень засудженим ОСОБА_7 та залучення до праці , то тут слід зазначити , що відповідно до «ПРАВИЛ внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», після доставки до ДУ « Полтавська установа виконання покарань №64 » засуджений повинен був пройти процедуру карантину та розподілу до відділення, тобто до 07.01.2019 року. Тому приступити до праці раніше ніж січень - лютий місяці він не мав змоги з об`єктивних причин.

26.02.2020 року засуджений ОСОБА_7 був переведений до Вільнянської виправної колонії №20 , де проходив лікування, що також , на переконання колегії, є об`єктивною причиною, яка перешкоджала йому бути залученим до праці.

Не ґрунтуються на законі також і доводи апеляції прокурора про те , що судом не враховано тяжкість злочину і його суспільна небезпечність .

У контексті вказаних доводів апеляції, колегія суддів звертає увагу, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування це різні питання, які врегульовані навіть різними розділами кримінального кодексу, ХІ та ХІІ відповідно.

Ті питання на які звертає увагу прокурор вирішують та враховуються судом під час призначення покарання при постановленні вироку і аж ніяк не під час звільнення від відбування покарання за правилами статті 81 КК України, якою передбачені зовсім інші критерії оцінки ступеню виправлення особи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення , а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 про звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4