УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 Справа №607/18812/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0003332, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 строком на два місяці.

У поданому клопотанні зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , у вечірній час 12 листопада 2019 року звернулась до КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР із своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де за результатами огляду медичними працівниками дитина була госпіталізована із підозрою на лімфаденопатію.

Для повного обстеження, діагностичного та лікувального процесу, малолітнього ОСОБА_6 було поміщено у бокс-палату №20 інфекційно- боксованого відділення КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР разом із ОСОБА_4 .

Після комплексу обстежень лікуючий лікар у обідній час 13 листопада 2019 року повідомила ОСОБА_4 про те, що діагноз «лейкоз» у дитини не підтверджується. На отриману інформацію ОСОБА_4 розпочала конфлікт із медичним персоналом звинувачуючи їх у непрофесійності.

Того ж дня, а саме 13 листопада 2019 року у вечірню пору, точна година досудовим розслідуванням не встановлена, у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому сину ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 переконавшись про відсутність поблизу бокс-палати №20 медичного персоналу, взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила яблуко правого очного яблука, що проникли у його передню камеру, проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило для дитини особливий, нестерпний біль, від чого він почав плакати, оскільки ушкодження ОСОБА_4 розташоване в особливо чутливому на механічні подразнення анатомічних структур очного яблука, що і призвело до нестерпного болю у потерпілого.

Наступного дня, тобто 14 листопада 2019 року під час ранкового обходу пацієнтів, лікуючий лікар під час огляду малолітнього ОСОБА_6 виявила травму правого ока у зв`язку з чим дитина була транспортована до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаюче поранення рогівки правого ока», без порушення функції зору.

Оскільки у наслідок умисного спричинення проникаючого поранення рогівки правого ока ОСОБА_7 тяжкі наслідки для малолітнього не настали, остання бажаючи довести свій злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень для дитини, діючи умисно, цілеспрямовано, знаючи, що через вікові особливості малолітній ОСОБА_6 не може розуміти характер та значення вчинених з ним дій, та цілковито довіряючи матері не зможе чинити опору, 14 листопада 2019 року, перебуваючи у бокс-палаті №2 інфекційно- боксованого відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна дитяча лікарня» ТОР, у вечірню пору доби, точно годину не встановлено, ОСОБА_4 взяла медичну голку та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю наблизилась до потерпілого і зафіксувавши пальцями повіки правого ока, голкою ушкодила яблуко правого очного яблука, що проникли у його передню камеру, двічі проколовши рогівку ока в напрямку від лімба до центру зіниці, що спричинило для дитини особливий, нестерпний біль, від чого він почав сильно плакати і на плач прийшов медичний персонал медичного закладу охорони здоров`я, для надання допомоги.

15 листопада 2019 року, малолітнього ОСОБА_6 було транспортовано до офтальмологічного відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР, де під час обстеження у дитини було встановлено діагноз «проникаючі поранення рогівки правого ока», що як наслідок призвело до після травматичних змін правого очного яблука із втратою зору цим оком, що, відповідно до ст. 24 «Таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм» становить 35% стійкої втрати працездатності.

Отже, у наслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спрямованих на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_6 , дитині спричинено травму правого очного яблука, яке за своїми наслідками, належить до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою стійкої втрати загальної працездатності не менш на одну третину - п. 2.1.1. (г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» МОЗ України.

30 серпня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

На підставі п. З ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 надіслано за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та вручено директорові Бережанського ліцею ОСОБА_8 , що відповідає вимога ст.ст. 111, 135 КПК України.

07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням підозрюваної ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 , а 09 вересня 2022 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000332, з підстав ухилення ОСОБА_4 від слідства.

31 жовтня 2022 року ОСОБА_4 затримано на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 09 вересня 2022 року.

01 листопада 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В подальшому, 23 грудня 2022 року до Тернопільського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, перелік яких наведено у Реєстрі матеріалів досудового розслідування. Найбільш вагомими з них є заява заступника начальника служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації від 18.11.2019, повідомлення головного лікаря КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР 15.11.2019, протокол огляду місця події від 11.11.2020, висновок комісійної судово-медичної експертизи №45 від 30.09.2021, висновок судової психолого-психіатричної експертизи №148 від 12.05.2022, протокол допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Крім того, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01 листопада 2022 року до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 20 грудня 2022 року.

В подальшому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2022 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 17 лютого 2023 року.

Наразі наявність обставин, внаслідок дії яких неможливо завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки судовий розгляд на стадії оголошення обвинувального акту та визначення порядку судового розгляду, тому виникла необхідність у продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання можливості переховуватись від органів суду.

При цьому слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішеннях по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачена може переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно випливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні (п. З ч. 1 ст. 177 КПК України), які підтвердилися в ході розгляду клопотання про застосування тримання під вартою 01.11.2022 у Тернопільському міськрайонному суді продовжують існувати та на даний час не зменшились У зв`язку з цим, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , зокрема продовжують існувати ризики:

- переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Зазначена обставина сама по собі є мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім цього, ОСОБА_4 переховувалась від органу досудового розслідування, а саме 07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 , а 09 вересня 2022 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000332, з підстав ухилення ОСОБА_4 від слідства.

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього потерпілого, а також безпосередньо знайома із свідками події.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків, експертів та спеціалістів у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового, засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 К1 1К України).

Вищезазначені обставини та наявність ризиків, передбачених п. 1 та 3, ч.І ст. 177 КПК України свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а інших - нових ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, не виявлено, що узгоджується із п. 1 ч. З ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 .

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченої, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обсягу пред`явленої їй обвиунвачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченої покладених на неї процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із. застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачена ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечень стосовно клопотання прокурора не заявили.

Ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачена ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинив втрату функції органу та поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2022 року до ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 20 грудня 2022 року. В подальшому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2022 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 17 лютого 2023 року.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальше його продовження щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не зменшились та продовжують існувати зокрема ОСОБА_4 може:

- переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. При цьому, ОСОБА_4 переховувалась від органу досудового розслідування, а саме 07 вересня 2022 року у зв`язку із переховуванням ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 , а 09 вересня 2022 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000332, з підстав ухилення ОСОБА_4 від слідства.

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього потерпілого, а також безпосередньо знайома із свідками події.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено.

Доказів існування інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченої, стороною захисту суду також не надано.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання нею своїх обов`язків.

Суд оцінюючи всі докази у їх сукупності вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої та виконання нею процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 316, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою на 2 (два) місяці до 14 квітня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 14 квітня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи,, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1