ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0002804 від 13.09.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, який не працює, без постійного місця проживання, раніше судимого, останній раз:

- 25.06.2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці за ч.2 ст. 194 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільненого 29.03.2022 року по відбуттю строку покарання, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2022 року.

ЄУНСС №725/5999/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/38/23 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого:

- ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 відраховано з часу його фактичного затримання, - 14.09.2022 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14.09.2022 року, з розрахунку день за день відповідно до правил ч.1 ст. 72 КК України.

До набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід залишено раніше обраний тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 566 грн. 34 коп..

Речові докази: мобільний телефон марки «Tecno POP3» золотистого кольору і прозорий пластиковий чохол, які повернуто потерпілій на відповідальне зберігання - залишено потерпілій ОСОБА_9 ..

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вважає вирок районного несправедливим та надто суворим, так як за вчинення крадіжки на суму 2000 грн. йому призначено покарання у вигляді 5-ть років позбавлення волі.

Звертає увагу на свій вік (49 років), сирота й виріс у дитячому будинку, а потім в школі інтернат, не заперечував того, щоб його відправили на фронт.

Просив суворо не карати, зважаючи на суму злочину та вважав, що йому можна призначити покарання у вигляді обмеження волі.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не оспорює зібрані по справі докази, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, яку вважає правильною, не погоджується із мірою покарання, яку обрав суд його підзахисному.

Відтак, захист з даним вироком суду, в частині призначеного судом покарання, не згідний, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винуватого.

Вважає, що суд, при ухвалені вироку, зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.

Разом з тим вихід суду за мінімальні межі санкції можливий тільки в окремих випадках, установлених законом, коли в цьому виникає потреба.

Відповідно до ч.3 ст. 65 КК України підстави призначення більш м`якого покарання визначено ст. 69 КК України.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи дані про особистість підсудного, наявності пом`якшуючої обставини покарання, суд, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції

ч.4 ст. 185 КК України, що на погляд захисту, не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого, та за своїм розміром є явно несправедливим через свою суворість.

Більше того, призначена ОСОБА_6 вироком суду першої інстанції міра покарання є занадто суворою та такою, яка на тривалий строк позбавить ОСОБА_6 волі, внаслідок чого той втратить соціальні зв`язки із суспільством, а після тривалого знаходження у місцях позбавлення не зможе належним чином адаптуватися в соціум, що призведе до непоправних для нього наслідків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

12.09.2022 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи за адресом: вул. І.Гонти, 8/1 в м. Чернівці, а саме в помешканні ОСОБА_9 та в умовах воєнного стану, згідно указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом вільного доступу, з кімнати викрав мобільний телефон марки «Tecno POP3», модель «TECNO BB2», ринкова вартість якого, згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/6733-TB від 23.09.2022 року становить 2044,80 грн..

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця скоєння злочину пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2044,80 грн..

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 підтримали подані ними апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні з підстав зазначених в ній. Просили змінити вирок суду першої інстанції в частині визначеного покарання ОСОБА_6 і призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.4 ст. 185 КК України, а саме застосувати вимоги ст. 69 КК України.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені апелянтами без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційних скарг сторін захисту, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З вироку вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було розглянуто у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, а тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України.

Отже, колегія суддів, перевіривши в межах апеляційних скарг матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Твердження ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , щодо характеристик особи обвинуваченого та обставин справи, які давали суду можливість та законні підстави призначити останньому менш суворе покарання, а ніж передбачено в санкції ст. 185 ч.4 КК України, є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5-ть років позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися суворим.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Також судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, відбував реальну міру покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 до обставин, що пом`якшують покарання враховано щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом

не встановлено.

На думку колегії суддів, зваживши всі ці обставини, які дали суду можливість призначити ОСОБА_6 , мінімальний вид покарання, передбачений санкцією ч.4 ст. 185 КК України, а саме у вигляді реального позбавлення волі.

Слід зауважити, що суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Оскільки, під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Проте, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували та підтверджували те, що ОСОБА_6 особисто та з власної волі надав допомогу органам досудового слідства в установленні істини обставин даної справи.

Так, у своїх апеляційних скаргах, апелянти посилаються на положення ст. 69 КК України, однак фактично не обґрунтовують, які саме обставини є такими, які б слугували призначенню обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого покарання, тобто нижчого від найнижчої межі.

Окрім того, для врахування тих чи інших пом`якшуючих обставин судом при призначенні покарання, обвинувачений та його адвокат повинні належним чином обґрунтувати і довести, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість. Більше того, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Варто уваги й те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, саме в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апелянтів наведені в скаргах, щодо призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, не можуть бути враховані колегією суддів.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржений вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Більш конкретних та змістовних доводів, які б вказували на суворість призначеного покарання, в судовому засіданні апеляційної інстанції стороною захисту не заявлено, як і не обґрунтовано належним чином своїх доводів в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2022 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3