САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 720/785/21
Провадження № 1-кп/726/11/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 09.07.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, із вищою освітою, працюючого продавцем непродовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 , -

У С Т А Н О В И В:

Згідно наданого на розгляд суду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 09.07.2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 07.07.2020, приблизно о 23 годині, під час руху на автомобілі під керуванням ОСОБА_3 , у якому поряд з іншими в якості пасажира знаходився його батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , між ними виник словесний конфлікт, під час якого, на відрізку автошляху між селами Рідківці та Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , на вимогу ОСОБА_12 , зупинив автомобіль на узбіччі дороги та на вимогу ОСОБА_12 , разом з останнім вийшов з автомобіля. Після цього, поряд із зазначеним автомобілем, між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розпочалася бійка, в ході якої ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і їх тяжкі наслідки, умисно, протиправно, наніс удар в область обличчя потерпілого, чим спричинив останньому наступні тілесні ушкодження у вигляді синців: і лівій орбітальній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, в лівій скроневій ділянці; крововиливи: в м`які тканини волосяної частини голови, в лівій скроневій ділянці, в лівий скроневий м`яз, в лівій тім`яній ділянці; злам кісток черепа: лівої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку та кістки основи черепа; забій речовини головного мозку лівої скроневої долі, тім`яної ділянки зліва, правої лобної ділянки; субдуральну гематому правої лобної ділянки; субарахноїдальні крововиливи субтотально обох гемісфер головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як «небезпечні для життя» та перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_4 о 14:25 у відділенні НКУ «Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер та згідно висновку судово-медичного експерта № 520 від 30.08.2020, причиною смерті є закритий злам кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку, розвитком під оболонкових крововиливів, набухання та набряком речовини головного мозку.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України, не визнав та вказав, що все сталося внаслідок збігу обставин, а його хочуть звинуватити у тому чого він не вчиняв.

При цьому повідомив суду, що 07 липня 2020 року ввечері, приблизно о 23:00, вони із мамою ОСОБА_13 , сестрою ОСОБА_14 та батьком ОСОБА_15 поверталися додому від сестри ОСОБА_16 , у якої були у гостях. За кермом перебував він, бо не вживає алкоголь, ОСОБА_17 сиділа поруч, мама сиділа позаду нього, а батько позаду ОСОБА_17 . У дорозі виник конфлікт між мамою та батьком, через те, що мама хотіла позичити на один день для нього автомобіль, а батькові про це не було відомо нічого.

На уточнююче запитання прокурора вказав, що спочатку конфлікт виник між мамою та батьком з приводу того, що батько не хотів позичити йому автомобіль на один день, мати просила за нього, а коли тато почав ображати маму, обвинувачений вказує, що лише заступився за неї, попросивши припинити її ображати.

В ході конфлікту батько вів себе агресивно та почав ображати маму нецензурними словами, на що він попросив тата перестати. Батька ОСОБА_18 це обурило, він почав кричати, казав зупинити автомобіль та штовхати його у спину та сидіння. Через те, що ОСОБА_12 став агресивним, вирішив зупинити автомобіль, взяв гаманець та вийшов, пішовши попереду автомобіля в сторону обочини. Обвинувачений вказує, що мав намір обочиною дійти до села та зупинити попутній автомобіль і добратися якось самому додому.

Не очікував, однак, ОСОБА_12 одразу вибіг з машини, з правого збоку та зустрів його перед автомобілем, наніс один удар в живіт, від якого обвинувачений нахилився, потім наніс два удари у голову, після чого обвинувачений зазначає, що відійшов подалі від автомобіля. На це вибігла мама ОСОБА_19 та сестра ОСОБА_17 . ОСОБА_20 відвела у сторону батька, а ОСОБА_17 відштовхнула його.

Потім вказує, що побачив як батько відштовхнув маму, від чого вона впала, посунув Настю та підійшов до нього і продовжив наносити удари, від яких він прикривався обома руками, закриваючи голову. Не чіпав батька, не наніс жодного удару йому. Зауважив, що таким чином лише захищався, оскільки батько був не маленькою людиною, а важив приблизно 100 кг.

Обвинувачений вказує про те, що ОСОБА_12 намагався зробити підніжку, взявся за футболку, своєю лівою ногою зачепив праву ногу обвинуваченого. Від цього вони обоє упали. Обвинувачений вказує, що упав на сідниці, встигнувши підставити руки, ближче до узбіччя, а батько назад ближче до центу дороги.

На уточнюючі запитання прокурора, повідомив, що вони з батьком упали у різні сторони, обвинувачений був приблизно 45 градусів від авто, ближче до узбіччя, на відстані, приблизно метра чи півтори, та упав у сторону узбіччя, а батько упав до центру дороги, практично перпендикулярно руху автомобіля.

ОСОБА_3 вказує, що піднявся, а батько ні, а лише упав назад ударившись головою об асфальт та почав хрипіти, ніби заснув. Хто перший підбіг до батька не пам`ятає, до нього підійшли усі.

На це під`їхав попутній автомобіль з якого вийшов водій та підійшов до них, оскільки подумав, що вони збили ОСОБА_18 . Зазначає, що вони повідомили, що це їх батько та водій допоміг погрузити батька до автомобіля і вони поїхали додому.

Все відбулося швидко, протягом 30-40 секунд.

На уточнюючі запитання обвинувачений вказав суду, що ОСОБА_12 наніс йому всього за всю подію, 1 удар у живіт і приблизно 5-6 ударів по голові. У нього на вусі був синяк від батькових ударів, а також була гематома чи то синяк на голові, біля надбрівних дуг, яку експерт не міг зафіксувати.

Прокурор у судовому засіданні підтримав пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, вказав на те, що воно знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду. Просив суд визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених в обвинуваченні. Як обставину, що пом`якшує відповідальність врахувати часткове відшкодування шкоди, вказав у судових дебатах про відсутність обставин, які обтяжують покарання. Щодо міри покарання просив суд призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. До набрання вироком законної сили просив залишити в силі обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Заявлений цивільний позов задовольнити. Вирішити питання речових доказів.

Представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 також вказав про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Звернув увагу суду на те, що обвинувачений не вибачився перед потерпілою, яка втративши батька залишилася круглою сиротою. У зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченим матеріальної шкоди, відмовився від цивільних вимог у цій частині. Щодо заявлених вимог у частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, підтримав їх та просив суд задовольнити цивільний позов. Також просив не застосовувати при призначенні покарання вимоги ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, вказавши на відсутність підстав для їх застосування.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала позицію свого представника. Зауважила, що обвинувачений не визнає своєї вини у вчиненому, а батька їй ніхто не поверне. Вони з сестрою залишилися круглими сиротами. Будь-якої суми коштів буде замало, щоб відшкодувати вчинене і загладити втрату батька. Просила справедливого рішення.

Захисник ОСОБА_8 вказав на відсутність достатніх доказів на доведеність вини його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Просив суд врахувати показання свідка ОСОБА_21 та самого обвинуваченого щодо обставин події, яка мала місце, а також дані висновку комісійної експертизи та пояснення її доповідача експерта ОСОБА_22 який за змістом отриманих фактичних даних вказує про те, що смерть настала від удару горілиць, внаслідок падіння від неконтрольованих рухів потерпілого. Механізм виникнення тілесних ушкоджень з точністю не встановлено, а показання ОСОБА_23 є плутаними і непослідовними, які можуть бути розцінені як навіювання. Таким чином, вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України не знайшла своє підтвердження, а тому просить його виправдати за недоведеністю. Цивільний позов просить відхилити.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судових дебатах зауважив, що стороною обвинувачення не доведено смерть батька від його прямих дій. Останній був імпульсивною людиною. Вважає, що підтвердження моральної шкоди немає. Із мамою одразу намагалися допомогти сестрам із лікуванням батька, однак вони відмовилися приймати будь-яку допомогу. Не дали змоги взагалі попрощатися із ним, хоча померлий не був йому чужою людиною.

У останньому слові ОСОБА_3 вказав про те, що його мати замінила для потерпілих рідну маму, а ОСОБА_12 замінив йому батька. До смерті батька у них була сім`я та вони жили дружньо і стали один одному як рідні. Зауважив, що від виниклого того дня непорозуміння він хотів втекти, однак не вийшло і стався нещасний випадок. Не може каятися у тому, чого не вчиняв. Усі, хто був на місці не думали про те, що батько впав так сильно, а тому думали, що все минеться. Джулія не була на місці події, а хоче покарати усіх за смерть батька. Вказав і про те, що хотів із мамою продовжувати відвідувати батька та допомогти матеріально, зберегти сім`ю, однак їм цього не дозволили потерпілі. Шкодує про те, що таке сталося у їх сім`ї та що батька не вдалося врятувати.

Крім того вказав, що не лише потерпілі втратили батька, а й він близьку для нього людину. Йому прикро за цей нещасний випадок та повернути життя не можливо.

Просив суд об`єктивної оцінки матеріалів кримінального провадження та чесного правосуддя. Завжди готовий відповісти за те, що зробив, але не готовий відповідати за те, в чому звинувачують і чого не робив.

Заслухавши учасників судового провадження, надавши їм слово у судових дебатах, а обвинуваченому і можливість виступити із останнім словом, дослідивши матеріали кримінального провадження та наявні у ній докази, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку.

З метою встановлення дійсних обставин вчиненого кримінального правопорушення судом допитано свідків у кримінальному провадженні.

Так, потерпіла ОСОБА_24 , донька померлого, будучи допитана як свідок повідомила суду, що того дня, 07 липня 2020 року конфлікт почався ще у гостях у сестри ОСОБА_25 , коли мама ОСОБА_19 сказала, що ОСОБА_26 потрібна машина, а батько був сердитий, що вперше про це чує. Але цей конфлікт вдалося припинити за столом. Під час вечері, на яку вони приїхали приблизно о 19:00, тато, мама, сестра ОСОБА_27 та її чоловік випили 0,5 пляшки горілки, а ОСОБА_28 не пив. Коли завершили, батько погрузив ящик абрикосів та погрався трохи з онуками і вони, приблизно о 23:00 поїхали додому.

Коли вони виїхали назад додому все було спокійно, однак у дорозі мама знову підняла тему з автомобілем та не хотіла зупинятися, тим самим виводила батька на конфлікт. Тато нецензурно сказав їй закрити рота, що не сподобалося ОСОБА_26 та він вперше перейшов до батька на «ти». Батько сказав зупинити автомобіль та вони з ОСОБА_26 майже одночасно вийшли із нього, зустрівшись перед капотом. Вказує, що встигла лише побачити як батько замахнуся рукою на «ляпас» в область обличчя ОСОБА_26 , на що вона образу вибігла їх розбороняти, а за нею вибігла і мама ОСОБА_19 . Потерпіла зазначає, що вона підбігла до ОСОБА_26 , а ОСОБА_19 до батька. ОСОБА_28 замахувався руками і ногами, тому їй важко було його втримати і вони з мамою помінялися тим самим вона стала заспокоювати батька ОСОБА_18 , а мама - ОСОБА_26 . Потім вона почула як ОСОБА_19 крикнула, на що вона розвернулася і побачила як ОСОБА_19 упала. Одразу ж підбігла її підіймати, коли повернулася побачила як ОСОБА_28 наніс один удар з кулака в обличчя батька (кулаком правої руки у ліву сторону обличчя) і відійшов назад, а батько упав на асфальт. Коли підбігла до батька, намагалася ляпасами по обличчю привести його до тями, ОСОБА_28 перевірив пульс і чи батько дихає, батько почав хрипіти.

Потерпіла вказує, що зупинила бус, який проїжджав повз, водій спитав, що сталося та допоміг занести батька до салону авто. Зазначає, що і вона і ОСОБА_28 просили викликати швидку, а мама сказала, що не потрібно, вирішимо це вдома, а тому всі поїхали додому.

Вдома, коли приїхали, облили водою ОСОБА_29 і він ніби зойкнув, тому знову ж подумали, що батько спить. Оскільки його одяг був брудний, розділи його та поклали спати. ОСОБА_28 поїхав на таксі на квартиру у Чернівцях, бо мама запропонувала йому це зробити, щоб коли батько проснеться не спровокувати новий конфлікт.

Дома батько не приходив до свідомості. Приблизно до першої другої години ночі батько мав двічі рвотний рефлекс, ОСОБА_19 була поруч із ним, а вона всю ніч бігала до них із мамою та перевіряла як почуває себе батько. Їздила в аптеку за ліками.

Вранці, приблизно о 07 годині подзвонила сусідці, яка працює лікарем, щоб та прийшла подивитися на стан батька, вона оглянувши його запропонувала викликати невропатолога, а він сказав одразу викликати швидку.

На уточнюючі запитання повідомила суду, що у ОСОБА_26 не бачила тілесних ушкоджень, а у батька була розбита губа, була кров біля носа, пізніше проявився синець зліва біля ока, а під ранок побачила велику шишку на голові ззаду, припустила, що від того, що він упав рівно на спину і ударився головою об асфальт.

Батька забрали в реанімацію 8 числа, а помер він 22 липня 2020 року. ОСОБА_30 приходила кілька раз до батька, але вказує, що перестала спілкуватися із нею.

На уточнюючі запитання також повідомила суду, що бачила лише 1 удар з кулака, який наніс ОСОБА_28 правою рукою у обличчя батька.

Інша потерпіла, старша донька померлого ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , повідомила суду, що 07 липня 2020 року, приблизно о 19:00 до них у гості на вечерю, в село Грозинці приїхали: батько, мама ОСОБА_19 , сестра ОСОБА_17 , та брат ОСОБА_28 . Також на вечері був її чоловік ОСОБА_32 , їх спільні діти та племінник чоловіка ОСОБА_33 . Того вечора вони, окрім ОСОБА_26 , випили на усіх 1 пляшку горілки 0.5 літра чи 0,7 не пам`ятає. За столом конфлікт почався через автомобіль, бо ОСОБА_26 він потрібен був, щоб поїхати до бабусі. Пізніше все затихло, батько грався з внуками, був в нормальному стані, потім, після вечері, з її чоловіком пішов взяти абрикоси, погрузив їх в автомобіль і вони всі поїхали додому. Вказує, що за хвилин сорок після того, як усі розійшлися, вклала дітей спати та подзвонила до ОСОБА_34 , щоб спитати як вони доїхали додому. У ОСОБА_34 голос був сумний однак вона сказала, що все добре і вони уже дома, а тато вже спить. При цьому по телефону з приводу того, що сталося ОСОБА_19 нічого не повідомила. На другий день її чоловік ОСОБА_32 спитав за батька, оскільки вони домовилися про зустріч на яку батько не приїхав. Ближче до обіду подзвонила ОСОБА_19 і сказала, що батько у лікарні, він упав у під`їзді. Що саме сталося не сказала, на запитання того як все відбулося - не відповіла. Потерпіла зазначає, що одразу подзвонила до чоловіка, який викликав їй таксі, відвезла дітей до чоловіка і поїхала у лікарню, де із батьком була її сестра ОСОБА_17 . Остання постійно плакала. При цьому ОСОБА_17 сказала, що хоче повідомити їй правду про те, що батько не впав, а його вдарив ОСОБА_28 .

Крім того повідомила суду, що вона зв`язувалася з нейрохірургами у ОСОБА_35 і ОСОБА_36 , оскільки батько перебував у тяжкому стані. Неля хотіла залучити спеціалістів, але уже не потрібно було, при цьому ніхто більше не брав участі у лікуванні батька, не надавав допомоги. Також на уточнюючі запитання вказала, що батько не одружений із ОСОБА_37 , але вони всі разом прожили однією сім`єю близько сімнадцяти років. Батько любив більше їх з сестрою, однак ОСОБА_26 усиновив та намагався його належно виховати. Будучи дітьми вона, ОСОБА_19 та ОСОБА_28 більше дружили, а коли підросли вже не так. Зауважила, що ОСОБА_28 у школі ходив на бокс, займався спортом, ходив у спортзал.

Батько ОСОБА_18 у реанімації перебував під апаратом у важкому стані, але помер від зупинки серця. Завідувач розпитував її з приводу обставин госпіталізації батька, сказав, що батько не міг упасти, адже він побитий, лікар сказав їй, що характер ушкоджень ОСОБА_29 не свідчить про падіння.

ОСОБА_21 , будучи допитана як свідок, повідомила суду, що 07 липня 2020 року вона разом із чоловіком ОСОБА_18 та дітьми ОСОБА_26 і ОСОБА_23 були у гостях у ОСОБА_27 і ОСОБА_38 у ОСОБА_39 . Поїхали туди десь після 20:00 за абрикосами, там сіли вечеряти, пили самогон, який привіз з собою ОСОБА_12 , а потім зять поклав ще 0.5 пляшки горілки, яка була почата. Вона з ОСОБА_27 випили трохи, для підтримання компанії, а решта випили ОСОБА_18 і ОСОБА_40 . За столом конфлікту не було. Зять ОСОБА_41 сказав, що на четвер, йому потрібна машина, а вона сказала, що він не може її взяти, бо їй також потрібна машина. Всі з цього посміялися лише. Зазначила, що за столом конфлікту не було, а відбулася лише розмова.

Вказала, що того вечора ОСОБА_12 був випивший, так як багато та не чітко говорив, вів себе піднесено.

Пізніше, коли поверталися додому, приблизно за десять хвилин як від`їхали від с. Гризинці, ОСОБА_12 у машині спитав її: «Чого тобі потрібна машина, а я не знаю для чого?». На це вона повідомила йому, що ОСОБА_28 збирається поїхати у свій вихідний до бабусі у село. Сергію це не сподобалося і він почав кричати, обзивати її нецензурними словами. ОСОБА_28 не витримав та перейшов до батька на «ти», сказав йому закрити рот та не ображати її.

ОСОБА_18 криком вимагав зупинити автомобіль і вимагав щоб ОСОБА_28 далі йшов пішки, штовхав його у спину підстрибуючи із місця. На це ОСОБА_28 зупинив авто, взяв кофту, гаманець і телефон та вийшов. Біля капоту автомобіля його наздогнав ОСОБА_18 . Вийшли вони майже одразу, разом. Спочатку їй здалося, що ОСОБА_18 просто намагається сісти за кермо п`яним, тому вона вийшла його зупинити, однак ОСОБА_18 почав двома руками наносити ОСОБА_26 удари по голові (правою і лівою рукою). Зазначає, що вона намагалася заспокоїти ОСОБА_18 , а ОСОБА_17 стала перед ОСОБА_26 та відштовхувала його в бік.

ОСОБА_21 вказала суду, що ОСОБА_18 штовхнув її у ліву сторону і вона, не втримавшись впала до обочини на праву руку і ногу (коліно). ОСОБА_18 підбіг до ОСОБА_26 і знову почав наносити удари. При цьому ОСОБА_18 своєю лівою ногою зачепив ОСОБА_26 за праву ногу, намагаючись зашпортати його. Від цього ОСОБА_28 падає на сідниці, підставляючи руки, а ОСОБА_18 , роблячи крок назад, падає головою до асфальту.

ОСОБА_28 , піднявшись, підбіг її підіймати і вони разом підійшли до ОСОБА_18 . На це під`їхала машина, водій якої подумав, що ми збили пішохода. Настя повідомила йому, що це її батько і він допоміг нам занести ОСОБА_18 до машини та ми поїхали додому.

Вдома, ОСОБА_28 налив ОСОБА_18 за комір води, від чого ОСОБА_18 стрепенувся. ОСОБА_28 з ОСОБА_17 завели батька до коридору, де посадили, а вона закрила авто і пішла слідом за ними. ОСОБА_18 посадили на стілець, оскільки той був брудний розділи його і положили спати. При цьому ОСОБА_28 зібрався та поїхав на квартиру, бо не хотів нагнітати конфлікт, коли батько проснеться.

Приблизно о другій ночі, ОСОБА_18 знудило, він вирвав та далі спав похрипуючи, ніби перепив. Настя приходила час від часу, перевірити його стан. Вночі у нього почав проявлятися синець під оком і ОСОБА_17 поїхала в аптеку за маззю. Зранку, оскільки ОСОБА_18 не прокидався, покликали сусідку ОСОБА_42 , яка працює лікарем, вона почала будити Серія, а потім покликала знайомого невропатолога, який сказав, що необхідно зробити КТ чи МРТ та запропонував викликати швидку. ОСОБА_21 вказує, що викликала швидку, яка одразу приїхала та госпіталізувала ОСОБА_18 . Вона поїхала у швидкій, а ОСОБА_28 із ОСОБА_37 слідом.

На уточнюючі запитання повідомила, що бачила лише як ОСОБА_18 два рази ударив ОСОБА_26 і раз зашпотав його, решта разів лише замахувався. При цьому вказала, що ОСОБА_28 не бив батька, а лише прикривався руками. У ОСОБА_26 був синяк на голові і боліло вухо, а у ОСОБА_18 ніяких ушкоджень не було, лише під ранок почав проявлятися синяк.

Повідомила суду, що спочатку вказували про те, що ОСОБА_18 упав у під`їзді, так як сусід ОСОБА_43 , який працював у міліції, сказав їм, що так краще, а коли ОСОБА_18 прийде до тями сам визначить чи писати заяву у поліцію.

Також вказала про те, що ОСОБА_18 працював інкасатором у охороні банку, був масивної статури, володів заходами самооборони, проходив фізичну підготовку, натомість ОСОБА_28 професійно не займався спортом.

Крім того, вказала, що хотіла залучити спеціаліста із Інституту нейрохірургії у ОСОБА_35 , однак ОСОБА_27 сказала, що у неї є свої спеціалісти, а ОСОБА_23 не хотіла надавати результати обстеження ОСОБА_29 . Просила ОСОБА_27 дати чеки, щоб оплатити необхідні ліки, однак та не погодилася. Участі у похоронах не брала, оскільки діти ОСОБА_27 та ОСОБА_17 заборонили їй приходити.

Свідок ОСОБА_44 сестра покійного, будучи допитана судом, повідомила, що 08 липня 2020 року, приблизно в обід, їй зателефонувала племінниця ОСОБА_27 та сказала, що їй подзвонила ОСОБА_19 з приводу того, що ОСОБА_18 впав зі сходів. Коли свідок приїхала до лікарні, ОСОБА_17 сиділа сама. Бачила ОСОБА_18 , який був весь побитий: ліве око, голова з ліва була припухла, на ребрах справа бачила синці, на руках вище ліктя та ногах теж були синці. ОСОБА_18 лежав під апаратом без тями. Лікар ОСОБА_45 , завідувач реанімації, сказав їй, що це не виглядає на просто падіння, був удар у голову.

На уточнюючі запитання повідомила, що у ОСОБА_26 були кулаки червоні, він не знаходив собі місця. У лікарні він казав, що не хотів сильно бити і не хотів, щоб так сталося. Неля теж казала, що ніхто не хотів, щоб так сталося. Настя лише плакала, нічого пояснити не могла.

Відносини у сім`ї були нормальні, ОСОБА_19 була цивільною дружиною. ОСОБА_18 усіх дітей вивчив, любив однаково, ОСОБА_26 любив як рідного сина, виховував його.

Просила суд врахувати, що її племінниця ОСОБА_17 тепер кругла сирота.

Свідок ОСОБА_46 будучи приведена до присяги, повідомила суду, що являється сусідкою та кумою ОСОБА_47 . 08 липня 2020 року о сьомій ранку їй подзвонила ОСОБА_19 та попросила зайти оглянути батька. ОСОБА_18 лежав на ліжку ніби спав після вживання алкоголю, тиск і пульс були в нормі, однак не реагував на намагання розбудити, тому вона попросила допомоги у знайомого лікаря невропатолога, за яким вони поїхали. Останній перевіряв молоточком рефлекси, вказав, що вони послаблені. Після огляду сказав, що необхідно зробити КТ і викликати швидку. Бригада забрала ОСОБА_18 до лікарні. Бачила лише гематому під лівим оком у нього. Загального огляду не робила.

Про конфлікт їй особисто нічого не відомо, лише зі слів ОСОБА_34 та ОСОБА_17 , які повідомили, що у ОСОБА_26 із ОСОБА_18 була потасовка, хтось когось штовхнув. Конфлікт виник в машині коли ОСОБА_28 заступився за маму, на що ОСОБА_18 переключився на ОСОБА_26 і сказав йому зупинити машину. Коли вони обоє вийшли у них був фізично-словесний конфлікт, який дівчата намагалися припинити. Їй відомо, що ніби ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_26 , на що той - дав здачі. Ніби ОСОБА_18 впав на землю.

Також їй відомо, що ОСОБА_19 теж падала, ніби її штовхнули, хто саме не знає.

На уточнюючі запитання вказала, що ОСОБА_18 мав запальний характер, міг образити, але ненароком. ОСОБА_28 вказував їй, що ОСОБА_18 перший наніс удар, а ОСОБА_28 лише рукою «на отмаш» дав здачі, казав їй, що не хотів бити, адже це його батько. У ОСОБА_26 були садна на обличчі та руці.

Її чоловік, який раніше працював у міліції, сказав не повідомляти про конфлікт у сім`ї, щоб ОСОБА_18 пізніше сам вирішив.

Свідок ОСОБА_48 , який працює лікарем-невропатологом у четвертій міській лікарні, повідомив суду, що приїжджав вранці 08 липня 2020 року, щоб оглянути ОСОБА_29 , який був без свідомості. Викликали його бо пацієнт вживав алкоголь і не відповідав на подразники. У нього виникла підозра на внутрішньо-мозкову гематому, пошкодження головного мозку, тому терміново скерував його до стаціонару, так як була загроза життю потерпілого. При огляді йому вказали, що ОСОБА_18 ввечері перед цим вживав алкоголь та у нього була травма або падіння. На оці у останнього була гематома чи від травми, чи від удару, хворого повністю не оглядав, не роздягав, тому про наявність чи відсутність інших ушкоджень не зміг повідомити.

Повідомив суду, що мова йшла про те, що ОСОБА_49 вживав алкоголь, не реагує на подразники, а також казали про падіння, про бійку йому ніхто не говорив.

Свідок ОСОБА_50 , будучи приведеним до присяги, надав пояснення суду з приводу того, що до лікарні привезли у без свідомому стані ОСОБА_29 , якого одразу доправили до відділу інтенсивної терапії, загальний стан хворого був важкий зі сторони центральної нервової системи, були зміни артеріального тиску, наростаюча тахікардія. Через важкість загального стану, хворий піднятий у відділення анестезіології для того, щоб розпочати інтенсивну терапію, згідно листка призначення. З зовнішньої сторони були садни і забої верхньої половини тулуба і голови, верхніх кінцівок, на обличчі, а також згідно комп`ютерної томографії внутрішньо-мозкові крововиливи, перелом тім`яної кістки основи черепа. Травми були тяжкими. У лікарні дозволяється консультація спеціалістів, але хворий був не транспортований. Після обходу, хворого оглядають і відбувається консультація із завідуючим відділення. У ОСОБА_29 були зовнішні ознаки саден і забоїв локалізовані по всьому тілу, що не характерні від одного удару чи падіння. Вказує про їх наявність з медичних документів. Однак він не являється експертом чи спеціалістом, а тому, на уточнюючі запитання, не зміг пояснити точний характер виникнення тілесних ушкоджень.

З метою встановлення обставин виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , за клопотанням сторони захисту, судом допитано експерта ОСОБА_22 , який під присягою в залі суду повідомив, що був доповідачем при проведенні комісійної експертизи щодо померлого ОСОБА_12 . Пояснив, що коли травмуюча сила діє у ділянку голови, ушкоджується цілий комплекс тканин, а не лише череп. Теоретично це різні ушкодження: садна, гематоми, переломи кісток черепа, але коли вони локалізовані в одному місці, то одна травма йде слідом за іншою. Також вказав, що коли людина отримує ЧМТ, спостерігається синдром «окулярів», тобто синців в області очей, при цьому людина може не мати прямого удару у цю частину. В даному випадку у гр. ОСОБА_12 не від безпосереднього травмування в цю ділянку, а через перелом кісток основи черепа і протікання крові і просочення нею пухкої жирової клітковини навколо ока, виник синець у лівій орбітальній ділянці. Це не залежить від положення тіла, просто кров із черепа витікає у пухку жирову клітковину.

Експерт зауважив, що травма підекспертного це травма черепа значної травмуючої дії, така травма виникає скоріш за все при падінні, коли череп певною ділянкою стикається із «необмеженою» плоскою поверхнею. Натомість кулак, має обмежену поверхню, тому такий перелом не може виникнути від удару кулака, оскільки дві поверхні мають обмежений контакт і було б широке садно. Попередні ушкодження це гіпотетичний момент, бо коли людина падає, неможливо визначити, що саме вивило її з рівноваги.

Зауважив, що виникнення тілесних ушкоджень внаслідок удару ногою чи рукою виключається в даному випадку, оскільки шкіра не ушкоджена в місці прикладання сили.

Також на уточнюючі запитання вказав, що зауважень до протоколу проведених медичних заходів не було, однак якщо б підеспертного доставили одразу після травми, перелом був би діагностований на МРТ і вжиті заходи могли дати позитивних результатів. Тобто в даному випадку важлива ургентність (невідкладність) допомоги. Оскільки коли виникає кровотеча у порожнині черепа, вона тисне на мозок, який від удару теж набрякає, тому потрібно якнайшвидше забрати кров і знизити набряк. У потиличному відділі багато нервових закінчень і при набряку мозку він вимикає центри, що відповідають за дихання і людина помирає.

На уточнюючі запитання прокурора експерт повідомив, що ділянка голови контактувала із необмеженою поверхнею, але важко визначити з якою саме. У висновках експерти не роблять категоричних суджень. Це була травма прискорення. Точну кількість травм визначити не можливо, їх могло бути і більше, але вони не залишили слідів.

Крім того, на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення стороною обвинувачення надані документи та докази, які досліджені в судовому засіданні, зокрема:

Даними Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 09.07.2020, встановлено, що було внесено відомості за заявою ОСОБА_9 , по факту вчинення кримінального правопорушення, які спочатку кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, а в подальшому за ч.1 ст. 119 КК України та за ч.2 ст. 121 КК України (т.1, а.м.к.п. 1-12).

У відповідності до даних Постанови про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 24 листопада 2020 року, було перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ч.1 ст. 119 КК України на ч.2 ст. 121 КК України (т.1, а.м.к.п. 34-36).

Згідно даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 09.07.2020 прийнято усну заяву від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з приводу умисного спричинення тілесних ушкоджень батьку ОСОБА_12 07.07.2020 її зведеним братом ОСОБА_3 (т.1, а.м.к.п. 57).

Даними медичної карти стаціонарного хворого №7083, первинного огляду лікаря-нейрохірурга 1 та даними комп`ютерної томографії, встановлено, що ОСОБА_12 госпіталізовано швидкою допомогою 08.07.2020 о 09:26 до ОККП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» у важкому стані із діагнозом перелому основи черепа, забоєм та набряком мозку (т.1, а.м.к.п. 59-61).

Також судом досліджені дані протоколу огляду від 21 липня 2020 року, та оглянутої у відповідності до нього медичної карти стаціонарного хворого № 7083 (т.1, а.м.к.п. 75-122).

У відповідності даних висновку експерта № 577 стац від 29.07.2020 ОСОБА_12 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ВА з ЛІТ з 08.07.2020 з діагнозом: внутрішньомозковий крововилив. У ОСОБА_12 виявлено синці на передній поверхні в середній третині лівого плеча, на передній поверхні у лівій третині правого плеча, на верхній повіці лівого ока з переходом на нижню повіку у внутрішнього його кута, - які віднесено до легких тілесних ушкоджень а також тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя: садно на лівій скроневій ділянці, забій правої і лівої півкулі головного мозку, субдуральна гематома правої скронево - тім`яної ділянки, субарахноїдальний крововилив на рівні основи черепа, лінійний перелом тім`яно скроневої кістки зліва з переходом на основу. Всі тілесні ушкодження виникли не менше як від чотирьохкратної травмуючої дії (т.1, а.м.к.п. 66-71).

Згідно даних висновку експерта № 622 д від 30.07.2020, складеного за результатами проведеної додаткової експертизи, не отримано достатніх доказових даних, щоб встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень. Також не отримано достатніх даних для вирішення питання про травмуючий предмет та його характеристики, тобто кожне з тілесних ушкоджень могло врівній міри виникнути як від нанесення ударів руками, ногами, так і від падіння. Не встановлено положення підекспертного в момент нанесення ушкоджень. Також не отримано даних, щоб категорично вирішити питання виникнення тілесних ушкоджень від ударів кулаками, чи в результаті падіння підекспертного з подальшим співударянням з твердим асфальтним покриттям. Натомість вказано, що тілесні ушкодження виникли від не менш як чотирьохкратної травмуючої дії, проте не виключено їх виникнення за обставин, вказаних свідком ОСОБА_51 протоколі слідчого експерименту від 10.07.2020 (т.1, а.м.к.п. 128-135).

У відповідності до протоколу огляду місця події від 22.07.2020 та долучених до нього таблиць ілюстрацій, на підставі повідомлення лікаря проведено, за участю спеціаліста, в присутності понятих, огляд палати інтенсивної терапії де виявлено труп госпіталізованого ОСОБА_12 (т.1, а.м.к.п. 138-141).

Згідно даних висновка експерта № 520 від 31.08.2020, на основі даних судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_12 , даних медичних документів, даних лабораторних експертиз виявлено у ОСОБА_12 наступні тілесні ушкодження:

-синці в лівій орбітальній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в лівий скроневий м`яз, в лівій тім`яній ділянці; крововиливи: в м`які тканини волосяної частини голови в лівій скроневій ділянці, в лівий скроневий м`яз, в лівій тім`яній ділянці; злам кісток черепа: лівої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку та кістки основи черепа; забій речовини головного мозку лівої скроневої долі, тім`яної ділянки зліва, правої лобної долі; субдуральна гематома правої лобної ділянки; субарахноїдальні крововиливи субтотально обох гемісфер головного мозку, - дані тілесні ушкодження виникли не менш як від 3-х кратної травмуючої дії, тупих твердих предметів, якими може бути як кулак нападника, так і взута нога в тверде взуття, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень , як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із фактом настання смерті. При цьому не встановлено в якому положенні перебував потерпілий та нападник, але висловлено припущення про їх динамічних рух;

-синець потиличної ділянки по центру крововилив в м`які тканини голови в потиличній ділянці по центру має ознаки легкого тілесного ушкодження та виникло не менш як від одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету, а саме при падінні та співударянням потерпілого об тверде дорожнє покриття, не перебуває у причинному зв`язку з фактом настання смерті;

-синець по праві передньопідпахвинній лінії, в проекції 5,6 ребер справа, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, яке виникло від одноразової травмуючої дії та не перебуває у причинному зв`язку з фактом настання смерті;

-трахеостома, сліди від медичних інєкцій, що є наслідками медичних маніпуляцій та операцій і не перебувають у причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Смерть ОСОБА_12 настала від закритого зламу кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку, розвитком підоболонкових крововиливів, набухання та набряку речовини головного мозку. Тяжкі тілесні ушкодження могли призвести до втрати свідомості ОСОБА_12 . Не виявлено тілесних ушкоджень, які б могли вказувати на їх спричинення під час транспортування потерпілого у без свідомому стані. Також не виявлено у крові трупа етилового спирту (т.1, а.м.к.п. 146-154).

Також до матеріалів справи долучено висновок експерта (експертизи за матеріалами справи) №092 від 30.09.2020, за результатом проведеної комісійної судово-медичної експертизи, на підставі постанови від 10 вересня 2020 року, у відповідності до якої ОСОБА_12 з 08.07.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні КНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги», в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Взяті до уваги попередні висновки експертиз та виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 . При цьому зазначено, що всього на тілі ОСОБА_12 виявлено 5 (пять) ушкоджень які на думку комісії експертів могли виникнути внаслідок чотирьох травмуючих дій твердих тупих предметів, мають близькі реактивні властивості, а тому виникли у відносно короткий проміжок часу, одне за іншим, що не дає можливості встановити їх послідовність.

Крім того, комісія експертів прийшла до висновку, що виявлені на тілі ОСОБА_12 ушкодження у вигляді зламу кісток черепа, ушкодження структур головного мозку і його оболонок є характерними для одноразового травмування черепа при співударянні голови потерпілого з плоскою «необмеженою» поверхнею або для спричинення удару предмету з такою травмуючою поверхнею, при чому при такій гіпотетичній версії, швидкість зазначеного предмета в момент контакту з головою потерпілого та маса самого предмета, мусять бути значними, місце прикладання травмуючої сили визначено як ліва скронева ділянка. В даному конкретному випадку, ушкодження кісткових та мозкових структур є характерним для падіння потрпілого з висоти власного зросту навстоячки та співударяння лівою бічною поверхнею тіла (головою) із площиною, незалежно від ситуаційних обставин, що передували падінню і не є характерними для травмування потерпілого шляхом спричинення удару частинами тіла людини. При цьому комісія експертів не виключає можливості виживання потерпілого у випадку надання йому невідкладеної, кваліфікованої, спеціалізованої (нейрохірургічної) медичної допомоги (т.1, а.м.к.п. 157-174).

Згідно відомостей, які містяться у додатковій комісійній судовій експертизі, а саме: висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 113-Д від 09.10.2020, з огляду на раніше отримані експертизи та дані не виявилося за можливе встановити як взаємне розташування тіл нападника та потерпілого, так і обставин утворення тілесних ушкоджень (т.1, а.м.к.п. 178-196).

У висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 008-Д від 10.03.2021, зроблено висновок про відсутність підстав для зміни раніше наданих висновків щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 (т.1, а.м.к.п. 201-219).

Даними відповіді на запит із ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №04/1668 від 08.10.2020, встановлено, що 08.07.2020 о 08:25 зареєстровано виклик з приводу людини без свідомості за адресою: АДРЕСА_3 на який виїжджала бригада та долучено картку виїзду швидкої медичної допомоги № 46 (т.2, а.м.к.п. 2-3).

У відповідності до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 10 липня 2020 року із таблицями ілюстрацій до нього та відеозаписом проведеного експерименту, за участю потерпілої ОСОБА_9 , в ході якого остання вказала обставини за яких 07.07.2020 було отримано тілесні ушкодження ОСОБА_12 , при цьому остання вказує на те, що конфлікт спочатку виник між матір`ю та батьком, а в подальшому почали сваритися обвинувачений з батьком. При цьому вказувала, що першим замахнувся батько, ОСОБА_28 лише розмахував руками, а вони з мамою намагалися їх заспокоїти. Бачила лише один удар ОСОБА_26 кулаком в область голови батька, від якого останній упав на асфальт та вдарився головою (т.1, а.м.к.п. 234-246).

Судом досліджено і відомості витягів з робочого зошиту реєстрації інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншої події, що надійшли по спецлінії «102» та картки реєстрації події, а також звуковими файлами (т.2, а.м.к.п. 10-15).

У відповідності до даних Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 561 від 10.07.2020, та даних Висновку експерта № 1060 втор. від 11.11.2020, у ОСОБА_21 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна на передній поверхні правого колінного згину, на долонній поверхні правої кисті у проекції підвищення 1-го пальця, що виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати 07.07.2020 та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Найбільш вірогідне виникнення їх в результаті одноразового падіння підекспертної з положення стоячи і співударянням правим коліном та правою долонею об ґрунт (т.2, а.м.к.п. 52, 56-57).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2020 року із відеозаписом проведеного експерименту, за участю свідка ОСОБА_21 підтверджується, що в ході слідчого експеременту остання вказала відтворила події 07.07.2020. При цьому вказала, що саме її чоловік ОСОБА_18 наносив обвинуваченому удари, а останній лише захищався. Пробувала розборонити їх, внаслідок чого ОСОБА_18 відштовхнув її від чого вона впала. Зазначила та показала, як саме ОСОБА_12 зробив підніжку ОСОБА_3 від якої вони, кожен окремо, упали (т.2, а.м.к.п. 65-71).

Також судом досліджувалися дані протоколу одночасного допиту осіб від 14 січня 2021 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 та протоколу одночасного допиту осіб від 18 січня 2020 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_21 (т.2, а.м.к.п. 91-98, 100 -110).

У відповідності до даних Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 562 від 10.07.2020, відомостей огляду чергового лікаря та даних Висновку експерта № 837 втор. від 29.09.2020, у ОСОБА_3 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці на завушній ділянці зліва, на тильній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця лівої кисті, садно на долонній поверхні правої кисті в ділянці підвищення 1-го пальця, що виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати 07.07.2020 та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виникли одне в слід за одним за короткий проміжок часу в результаті не менш як трьохкратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо частинами тіла людини кулаками рук, взутими ногами (т.2, а.м.к.п. 139-144).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2020 року із відеозаписом проведеного експерименту, за участю підозрюваного ОСОБА_3 підтверджується як останній відтворив події 07.07.2020 (т.2, а.м.к.п. 191-196).

Проводячи аналіз наданих та досліджених судом доказів, суд виходить із вимог ст. 94 КПК України, якою передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Досліджуючи надані суду докази та заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що такі зібрані у встановленому законом порядку та повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, однак, суд не погоджується із встановленими органом досудового розслідування обставинами та відповідною кваліфікацією дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій винуватої особи, суд за наслідками судового розгляду, дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, виходячи з наступного.

Наявні у справі та досліджені судом докази свідчать та вказують про те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 за таких, встановлених судом обставин.

07.07.2020, приблизно о 23 годині, під час руху на автомобілі під керуванням ОСОБА_3 , у якому поряд з іншими в якості пасажира знаходився його батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_21 та сестра ОСОБА_9 . В автомобілі між ОСОБА_21 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, у який втрутився ОСОБА_3 , з метою захисту матері. В подальшому словесний конфлікт відбувався між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . Під час такого конфлікту, на відрізку автошляху між селами Рідківці та Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , на вимогу ОСОБА_12 , зупинив автомобіль на узбіччі дороги. При цьому ОСОБА_3 намагався залишити авто, уникнути конфлікту та вийшов із нього, забравши свої речі. На це, майже одночасно із авто також вийшов ОСОБА_12 . Після цього, поряд із зазначеним автомобілем, між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розпочалася сутичка, яку намагалися роздійняти ОСОБА_21 та ОСОБА_9 .

Коли ОСОБА_12 знову наблизився до обвинуваченого ОСОБА_3 , останній не передбачаючи наслідків своїх дій у виді настання смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи внаслідок злочинної недбалості, у відповідь на активні дії батька, наніс один удар в область обличчя потерпілого ОСОБА_12 , від якого той утратив рівновагу впав на землю спиною та вдарився потиличною частиною голови, втратив свідомість.

В результаті цього у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: у вигляді синців: і лівій орбітальній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, в лівій скроневій ділянці; крововиливи: в м`які тканини волосяної частини голови, в лівій скроневій ділянці, в лівий скроневий м`яз, в лівій тім`яній ділянці; злам кісток черепа: лівої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку та кістки основи черепа; забій речовини головного мозку лівої скроневої долі, тім`яної ділянки зліва, правої лобної ділянки; субдуральну гематому правої лобної ділянки; субарахноїдальні крововиливи субтотально обох гемісфер головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як «небезпечні для життя» та перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Після цього ОСОБА_3 , разом із сестрою та мамою підійшли до потерпілого та намагалися привести його до тями. Потім, разом із стороннім перехожим, який зупинився подивитися, що сталося, погрузили ОСОБА_12 в автомобіль та відвезли його додому, де він перебував аж до ранку, поки його госпіталізували.

ІНФОРМАЦІЯ_4 о 14:25 у відділенні НКУ «Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер та згідно висновку судово-медичного експерта № 520 від 30.08.2020, причиною смерті є закритий злам кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку, розвитком під оболонкових крововиливів, набухання та набряком речовини головного мозку.

Встановлені судом обставини, на підставі отриманих судом показів свідків та досліджених висновків експертиз свідчать про те, що кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_3 , як умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого на переконання суду, не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання щодо зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_3 суд виходить із наступного.

Так, у правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленій у Постанові від 15.08.2019 року у кримінальному провадженні № 750/3256/17 вказано, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.1 ст.121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність. Крім цього, завдані тяжкі тілесні ушкодження при кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК України мають обов`язково перебувати у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України. Тобто специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування понять умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України) і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них, у зв`язку з чим у даному випадку слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. При цьому питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28.05.2015 року у кримінальному провадженні № 5-25кс15. Зокрема, в разі якщо особа, цілеспрямовано завдаючи удару, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча й бажає заподіяти або свідомо припускає можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості ступеня тяжкості цієї шкоди - у таких випадках винувата особа має відповідати за фактично отриманий результат (заподіяну шкоду). Що стосується смерті потерпілого, то тут присутня лише необережна форма вини, оскільки хоча особа і не бажала цієї смерті і навіть свідомо не припускала такої можливості, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може бути і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Для застосування ч. 2 ст. 121 КК України обов`язковим є встановлення необхідного причинно-наслідкового зв`язку між тяжким тілесним ушкодженням і смертю, що настала. В разі, коли зв`язок між заподіяним потерпілому тяжким тілесним ушкодженням і смертю є випадковим, відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України за цією ознакою наставати не може.

Тобто, згідно диспозиції ст. 121 КК України необхідно, щоб винний, діючи умисно, передбачав можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажав або свідомо допускав настання такого результату. По справі ж цього не встановлено. А при відсутності умислу винного на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та при наявності його вини у формі необережності останній може нести відповідальність тільки за необережне вбивство. Навіть нанесення особі ударів, від яких настала смерть (пряма шкода), без умислу на вбивство та на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, коли винний по обставинам справи міг та повинен був передбачати наслідки, що настали, кваліфікується як необережне вбивство.

При кваліфікації дій обвинуваченого та встановлення складу кримінального правопорушення в його діях доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Підстав вважати поза розумним сумнівом, що нанесений обвинуваченим ОСОБА_3 удар, про який вказує свідок ОСОБА_9 , призвів до заподіяння ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, немає.

З установлених судом обставин кримінального провадження вбачається, що під час раптового конфлікту обвинуваченого із батьком, останній упав на асфальтну поверхню й, ударившись потиличною частиною голови, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікувальній установі. Про вірогідність такого характеру виникнення тілесних ушкоджень, внаслідок падіння, також повідомив суду і допитаний у судовому засіданні експерт.

Тобто, зібрані та досліджені у судовому засіданні докази дають підстави для висновку, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_12 було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння з прискоренням та послідуючого удару об тверду поверхню, про що також свідчать дані висновку комісійної судово-медичної експертизи (експертизи за матеріалами справи) №092 від 30.09.2020 та надані суду пояснення експерта ОСОБА_22 .

Більше того, під час судового розгляду обвинувачений неодноразово наголошував на тому, що він не мав умислу на заподіяння потерпілому (батьку) тяжких тілесних ушкоджень, а лише захищався від його активних дій та намагався уникнути конфлікту.

Про намір уникнути конфлікту свідчить і те, що ОСОБА_3 вийшов із авто та хотів самостійно добратися додому, таким чином уникнувши конфлікту, однак саме батько ОСОБА_12 наздогнав його, самостійно вийшовши із авто, тим самим спричинивши сутичку та продовжуючи конфлікт.

Про наявність активних дій потерпілого ОСОБА_12 може свідчити і факт наявності виявлених у обвинуваченого тілесних ушкоджень, що підтверджується даними висновків експертизи, наявних у матеріалах кримінального провадження.

При цьому безпосередні свідки події: ОСОБА_21 та ОСОБА_9 вказують про те, що ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного сп`яніння та не він розпочав конфлікту із батьком, а лише вступив у конфлікт матері та батька, з метою захисту матері.

Про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень і смерті батька також свідчить і те, що після всього що сталося ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_12 , намагався привести його до тями, надати допомогу. Не залишив його там, а разом із іншими відвіз додому.

Також суд зауважує, що висновки органу досудового розслідування, що стали підставою для перекваліфікації дій ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні з ч.1 ст.119 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: щодо активного характеру дій ОСОБА_3 відносно ОСОБА_12 та завідоме перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки свідок ОСОБА_21 взагалі вказує про те, що не бачила жодних ударів які наносив би її син, а свідок ОСОБА_9 повідомила суду лише про один удар. Також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , хоча і вказували про те, що їх батько ОСОБА_12 і випив того дня, однак не багато та перебував у нормальному стані, вів себе адекватно.

Встановлені обставини свідчать і про те, що батько ОСОБА_12 був фізично здоровим та сильним чоловіком масивної статури, працював інкасатором у охороні банку, а тому проходив фізичну підготовку. Таким чином підстав вважати, що останній перебував у безпорадному чи слабшому стані поряд із обвинуваченим у суду немає.

Більше того, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 вказав і про те, що смерть ОСОБА_12 могла б і не настати за його своєчасної госпіталізації та надання екстреної допомоги.

Підсумовуючи досліджені та проаналізовані у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, щодо вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, суд приходить до висновку, що надані суду докази обвинувачення не можуть вважатися такими, що доводять вину обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні поза розумним сумнівом.

Природа діянь обвинуваченого, спрямованість та зміст його умислу вказують на те, що обвинувачений діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що настали. Таким чином в його діях відсутній інтелектуальний елемент суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, так як обвинувачений не усвідомлював та не передбачав суспільно небезпечних наслідків своїх дій, а саме можливість настання тяжкого тілесного ушкодження, а тим більше смерті ОСОБА_12 .

Стороною обвинувачення доказів про наявність будь-якого умислу у обвинуваченого на заподіяння смерті батька ОСОБА_12 чи нанесення останньому тяжких тілесних ушкоджень - суду не надано.

Проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_3 за частиною 2 статті 121 КК України, враховуючи при цьому природу фактично вчинених ним діянь, спрямованість та зміст умислу, останні дають підстави суду вважати, що обвинувачений діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що від нього настали.

Суд вважає, що мало місце вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_3 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції частини вказаної статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 за встановлених судом фактичних обставин при яких було вчинено кримінальне правопорушення, суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України є менш тяжким ніж кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується.

Отже, суд, на виконання вимог ст. 67 КПК України, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи, що по справі було забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд усіх її фактичних обставин, дійшов висновку про наявність та доведеність у діях вчинених ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вчинення ним вбивства, через необережність.

Недопустимості зазначених у вироку суду доказів, згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Також про їх недопустимість стороною захисту не заявлялося.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, що у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на диспансерному, консультативному обліку в облпсихлікарні та на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, ознак психічного захворювання не виявляє, може віддавати звіт у своїх діях та керувати ними (т.2, а.м.к.п. 130-131, 132, 135, 146-147).

Разом із тим, згідно ст. 66 КК України, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить часткове відшкодування шкоди (відшкодування матеріальних збитків, заявлених потерпілою).

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , прокурором у судових дебатах не заявлено та відповідно судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини за яких воно було вчинено, дані про особу обвинуваченого, встановленої судом обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги позицію потерпілої у справі, яка просила призначити справедливе покарання та взяти до уваги те, що обвинувачений не визнає своєї вини у вчиненому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, у виді обмеження волі на максимально визначений санкцією частини статті строк 5 (п`ять) років.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд не знаходить.

Разом із тим, беручи до уваги те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, працевлаштований, має постійний заробіток, беручи до уваги його поведінку після вчиненого, під час досудового розслідування і судового розгляду, враховуючи що останній не уникав відповідальності за вчинене, з`являвся на виклики суду, крім того у період закінчення дії запобіжного заходжу знаючи про міру покарання, що йому загрожує не уникав викликів до суду та не переховувався від суду, з врахуванням наведеного та інших обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе, в даному конкретному випадку, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішення питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання є за своєю правовою природою є дискреційним, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, усіх обставин, що впливають на покарання.

Вказані вище обставини, на думку суду, зумовлюють можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зважаючи на його поведінку, соціалізованість та враховуючи, що останній не несе суспільної небезпеки.

При цьому суд виходить із того, що наслідки від вчинено ОСОБА_3 кримінального правопорушення, у виді смерті ОСОБА_12 , останній не в змозі усунути, однак шкодує про вчинене та вказав суду про те, що не міг відвернути нещасний випадок що стався та повернути до життя батька.

Положенням ч. 2 ст.65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що саме таке покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років із звільненням від його відбування з встановленням іспитового строку, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_3 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, реалізуючи надані йому дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, вказане покарання випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, отже, воно буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та сприятиме досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, що не може ставити перед собою лише «кару» особи за вчинене, а встановлюється судом виходячи із його можливості сприяти виправленню засудженого.

Також, у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 38 197 гривень 27 копійок - заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень, а також 40 000 гривень витрат на правову допомогу, при розгляді якого суд виходить з наступного.

Так, позивач (потерпіла) ОСОБА_10 вказує, що внаслідок протиправних насильницьких дій ОСОБА_3 , якими спричинено смерть ОСОБА_12 , їй, як рідній доньці померлого, спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 в період часу з 08.07.2020 по 22.07.2020 ОСОБА_10 понесла витрати на лікування батька ОСОБА_12 , який в той час лежав у реанімаційному відділенні лікарні в комі, зокрема понесені витрати у сумі 38 187 гривень 27 копійок, згідно долучених чеків, які просить суд стягнути із обвинуваченого.

Однак у зв`язку із відшкодуванням обвинуваченим матеріальної шкоди на заявлену суму, від цивільних вимог у цій частині відмовилася.

Також вказує про спричинену моральну шкоду, пов`язану із втратою рідного батька, що призвела до душевних страждань та незворотних негативних змін у її особистому житті, оскільки батько ОСОБА_12 був дуже близькою для неї людиною, а його смерть призвела до того, що вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, відчуває спустошеність, втрату опори. Моральну шкоду оцінює у розмірі 1 000 000 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу, які оцінює в 40 000 грн., вказує, що такі визначені на підстав договору та не залежать від обсягу виконаних робіт і правових послуг. Долучає докази на їх підтвердження.

У відповідності до ч.6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 статті 1177 ЦПК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

На підставі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вже було зазначено, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, в результаті якого настала смерть ОСОБА_12 рідного батька потерпілої ОСОБА_10 . Також суд погоджується, що у зв`язку із вчиненими обвинуваченим діями настали непоправні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 , які спричинили моральні страждання потеплілій та внесли непоправні зміни в її життя, оскільки остання, як і її сестра, залишилися сиротами.

З огляду на фактичні обставини справи та матеріали провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, так як моральна шкода виражається у перенесених потерпілою емоційних, фізичних, психічних стражданнях, які вона зазнала в зв`язку з смертю рідного батька, які призвели до порушення звичайного способу життя, оскільки на даний час вона залишилися фактично без батьківського піклування, а враховуючи те, що мати помела раніше остання залишилася сиротою.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не є перешкодою для суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_10 , яка втратила батька, обставини за яких він помер, форму вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000,00 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин кримінального провадження цей розмір не може вважатися явно заниженим чи завищеним.

При цьому суд виходить із того, що жодна сума грошових коштів не здатна виправити наслідки, які настали та повернути до життя батька потерпілої, однак такий розмір відшкодування, в даному конкретному випадку є розумним і справедливим, та зможе сприяти зменшенню моральних та душевних страждання від втрати рідної людини.

Що стосується вимог потерпілої щодо відшкодування понесених витрат на оплату юридичних послуг щодо залучення до участі у кримінальному провадженні представника ОСОБА_11 , то суд виходить із наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (стаття 126 КПК України).

На підтвердження понесених витрат, потерпілою та її представником долучено до матеріалів кримінального провадження копію Договору про надання правової допомоги від 13 серпня 2020 року, а також додаткову угоду про внесення змін до договору, згідно яких розмір гонорару встановлений у твердій (фіксованій) грошовій сумі у розмірі 40 000 грн. та не залежить від обсягу виконаних робіт та правових послуг, строків і часу витраченого адвокатом, результатів вирішення спірних правовідносин, не потребує детального опису робіт.

Вказане відповідає постанові Верховного суду у справі №640/18404/19 від 28.12.2020.

Своїми підписами у Договорі сторони засвідчили факт сплати потерпілою гонорару у визначеній сумі, а адвокат факт отримання коштів.

Таким чином, суд знаходить підстави для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 40 000 грн. понесених нею витрат на правову допомогу, оскільки вважає такий розмір реальним, співрозмірним наданим послугам у кримінальному провадженні та здійсненим процесуальним діям.

Судові витрати на залучення експертів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів, які стосуються даного кримінального провадження, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Що стосується запобіжного заходу, суд знаходить підстави для залишення в силі, до набрання вироком законної сили, раніше обраного до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Саме такий запобіжний захід був обраний як на досудовому розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження та зміг забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 , а тому буде достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК Українита керуючись ст.ст. 100, 124, 126-129, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок та 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- ксерокопії та диск із фотографіями із медичної карти стаціонарного хворого № 7083 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

- наявний у матеріалах кримінального провадження, зданий на виконання ухвали слідчого судді Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01.12.2020 паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 номер НОМЕР_1 (т.2, а.м.к.п.166) до набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження, а після, за заявою ОСОБА_3 , повернути йому за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1