Справа № 573/584/22
Номер провадження 1-кп/573/15/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01 червня 2022 року за №0000111 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Урожай Сімферопольського району АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, непрацюючого, розлученого, не є особою з інвалідністю, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі по тексту ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступником якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Згідно з Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету», держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання у будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Відповідно до Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09 грудня 1981 року «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав», держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

У Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 24 жовтня 1970 року «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статуту ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, у тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 року схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05 грудня 1991 року російською федерацією.

Згідно з положеннями Статуту ООН і зобов`язаннями за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, 31 травня 1997 року укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 02 березня 1999 року №42-ФЗ).

Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, у статті 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України, вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, згідно з ст. 73 Конституції України, виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

У порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, з 2014 року вище політичне та військове командування російської федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого в подальшому продовжено.

У присутності мешканців с. Новоіванівка Сумського району Сумської області ОСОБА_4 у своїх висловах виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовує, визнає правомірною, заперечує тимчасову окупацію частини території України, а також здійснює глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Так, у точно невстановлений день та час у другій декаді березня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці Миру в с. Новоіванівка Сумського району Сумської області, в присутності ОСОБА_10 та інших невстановлених мешканців с. Новоіванівка говорив, що в Україні влада погана, а коли прийде ОСОБА_12 , то в країні буде порядок.

Також, у точно невстановлений день та час наприкінці березня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Миру в с. Новоіванівка Сумського району Сумської області, в присутності ОСОБА_9 голосно кричав: «Здравствуй руський мир, прийди руський мир».

Крім того, в точно невстановлений день та час в кінці квітня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Миру в с. Новоіванівка Сумського району Сумської області, в присутності ОСОБА_8 говорив, що прийдуть росіяни, і в нас буде порядок, і в країні буде все добре.

Також, у точно невстановлений день та час в кінці квітня - на початку травня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на дорозі біля с. Новоіванівка Сумського району Сумської області, в присутності ОСОБА_8 говорив, що скоро російські війська повернуться до нас і буде у нас порядок. ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_4 піти воювати та захищати Україну, на що останній йому відповів, що захищати немає кого, так як влада «продажна».

У даних висловлюваннях ОСОБА_4 , озвучених ним в присутності третіх осіб, міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої в 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що допитаних у судовому засіданні свідків обвинувачення, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , об`єднує одна справа. Останні працюють на ставку, до якого він намагався забезпечити доступ мешканцям села, оскільки орендарі водойми заборонябть вилов риби з неї. За громадську позицію, пов`язану зі спробами відновити справедливість при проведенні розпаювання земель колишнього ДСП «Луч» на території с. Новоїванівка, орендарі цих земель, на яких працюють зазначені вище особи, вирішили усунити його, сфабрикувавши кримінальну справу. Крім того, в березні 2022 року в нього відбувся конфлікт зі свідком ОСОБА_10 через жест у виді направленого на нього пістолету, у відповідь на який він дав останньому ляпас та повалив на землю та сказав: «Думай, що говориш». У подальшому їх розтягнули ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Загалом, він не виправдовував збройну агресію російської федерації, не закликав «руський мір» та не вихваляв владу держави-окупанта, а лише критикував корумповану владу в Україні, за що кримінальна відповідальність не передбачена.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав, факт вчинення ним кримінального правопорушення за зазначених вище обставин повністю підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що працює старостою Гуринівського старостату Білопільської об`єднаної територіальної громади, до складу якої входить с. Нвоіванівка. Місцеві мешканці неодноразово повідомляли їй, що ОСОБА_4 висловлює свою проросійську позицію, говорить, що прийде росія, і всім буде жити краще, на що вона відповідала, що якщо вони чули ці висловлювання і готові їх підтвердити, необхідно звертатися в поліцію. Водночас, оскільки офіційні звернення відносно ОСОБА_4 не надходили, відповідні заходи вона не вживала.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 підтримує проросійську позицію. З початку війни останній тривалий час у селі не з`являвся, потім зачастив, приходив в один і той же час, у зв`язку з чим односельці запідозрили, що він може ставити мітки. Місцеві мешканці говорили, що ОСОБА_4 агітує людей похилого віку за руський мир, збирає якісь підписи. Наприкінці березня 2022 року, зустрівши обвинуваченого, запитав: «Ти колобарант?», на що останній, будучи напідпитку, кинувся на нього з кулаками. Чув, як ОСОБА_4 скаржився на українську владу, говорив, що руська влада краще, що його ніхто не слухає, якщо буде росія, то, можливо, там почують.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що приблизно наприкінці березня 2022 року чула як ОСОБА_4 , йдучи по вул. Миру в с. Новоіванівка, говорив: «Руський мир прийшов».

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що до війни у нього з ОСОБА_4 були хороші стосунки. На даний час вони не спілкуються. Під час їхніх двох зустрічей обвинувачений виступав за росію. Зокрема, під час першої зустрічі, яка відбулася на початку квітня 2022 року в с. Новоіванівка, він сказав ОСОБА_4 , що на його місці сидів би з хлопцями в окопах, на що обвинувачений відповів, що влада в Україні продажна, ОСОБА_12 порядок навів у себе, наведе і в нас. Вдруге вони зустрілися на початку травня 2022 року біля села. Під час цієї зустрічі ОСОБА_4 говорив, що ось ОСОБА_12 прийде і наведе в нас порядок. Крім цього, про проросійські висловлювання ОСОБА_4 він неодноразово чув від мешканців с. Новоіванівка.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що в навесні 2022 року на вул. Миру в с. Новоіванівка ОСОБА_4 у його присутності та в присутності інших мешканців села кричав: «Прийде ОСОБА_12 і наведе порядок». Також говорив, що правильно, що ОСОБА_12 прийшов в Україну, у всіх землі позабирає.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за обставин, зазначених у описовій частині вироку, підтверджується зібраними стороною обвинувачення письмовими доказами, які були досліджені та перевірені судом.

Так, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 31 травня 2022 року до ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, надійшли матеріали з 5 прикордонного загону ДПСУ про те, що громадянин України ОСОБА_4 з 24 лютого 2022 року в ході спілкування з мешканцями с. Новоіванівка Сумського району Сумської області неодноразово висловлював свою проросійську позицію, виправдовував збройну агресію російських окупаційних військ проти України, агітував окремі частини населення бути лояльними до окупаційних військ (а. с. 119-120).

Відповідно до протоколу обшуку від 10 червня 2022 року та відеозапису цієї слідчої дії, у будинку, яким користується ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , у залі на телевізорі виявлено триколор прапору російської федерації, складений з трьох дитячих кубиків (конструктора) (а. с. 137-148).

Суд надає оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими та зауважує при цьому, що жодний доказ по справі сторона захисту не просила визнати недопустимим.

Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не викликають сумнівів у їх правдивості, оскільки вони послідовні, узгоджуються між собою та відповідають обставинам справи, тому суд бере їх за основу при постановленні цього вироку. При цьому суд виходить також з того, що вищевказані свідки були допитані на підставі ст. ст. 65-66, 95-96, 315 та 352 КПК України, під присягою та попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384-385 КК України. У судовому засіданні вони зазначили, що ніяких відносин із ОСОБА_4 не підтримують, проти чого обвинувачений не заперечував. Доводи останнього про те, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 обмовляють його через його активну громадську позицію щодо розпаювання земель та передачі їх в оренду, а також щодо заборони орендарями вільного використання ставка мешканцям с. Новоіванівка, бо бояться втратити свої робочі місця, суд не приймає до уваги, так як вони жодним чином не підтверджені.

Щодо показів свідка сторони захисту, ОСОБА_17 , то суд вважає їх неналежним доказом, так як у судовому засіданні останній зазначив, що про обставини, які інкримінуються ОСОБА_4 йому нічого не відомо. Про сварку останнього з ОСОБА_10 чув від мешканців с. Новоіванівка та м. Білопілля. В його присутності ОСОБА_4 не висловлював свою прихильність до росії та не виправдовував збройну агресію цієї держави проти України.

Те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, спростовуючи та не визнаючи всі встановлені в судовому засіданні обставини, суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас суд відмічає, що судовий розгляд цього кримінального провадження, був проведений з дотриманням принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності. Діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченого, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні поза розумними сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 436-2 КК України як виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України є нетяжким.

Особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, не працює, розлучений, за місцем проживання характеризується негативно як особа, яка веде бродячий спосіб життя, зловживає спиртними та наркотичними засобами, має суїцидальні думки та на поведінку якого періодично надходять скарги від мешканців с. Новоіванівка (а. с. 153-156).

Обставини, які б відповідно до ст. ст. 66 та 67 КК України обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого діяння, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі з випробуванням, з визначенням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання є справедливим, достатнім, сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових правопорушень, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При цьому суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речові докази, які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, зокрема: системний блок марки LOGIC POWER б/н сірого кольору, мобільний телефон марки Nokia кнопковий сірого кольору, три сім-картки, з них дві сім-картки мобільного оператора Vodafone, одна сім-картка мобільного оператора Київстар, повернути ОСОБА_4 , три дитячих кубика, складених у триколор прапору російської федерації знищити (а. с. 149-150).

Скасувати арешт з вищевказаного майна, застосований ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 14 червня 2022 року (а. с. 151-152).

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстави для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні. Відповідне клопотання до суду від прокурора не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Речові докази:

- системний блок марки LOGIC POWER б/н сірого кольору, мобільний телефон марки Nokia кнопковий сірого кольору, три сім-картки, з них дві сім-картки мобільного оператора Vodafone, одна сім-картка мобільного оператора Київстар, повернути ОСОБА_4 ;

- три дитячих кубика, складених у триколор прапору російської федерації, знищити

Скасувати арешт з вищевказаного майна, застосований ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 14 червня 2022 року.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя