Провадження № 1-кс/161/6235/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 грудня 2022 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 ( в порядку ст. 303 КПК України) на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Луцького міськрайонного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 ( в порядку ст. 303 КПК України) на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 посилається на те, що слідчим управлінням ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000008 від 01.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. В ході досудового розслідування, 01 серпня 2022 року ОСОБА_4 , як керівнику приватного підприємства «Мале підприємство «Сантехмонтаж» повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України. Скарга мотивована тим, що повідомлення про підозру не відповідає вимогам п.3 ч. 1 ст. 276 КПК України щодо наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а також п.п. 5,6, ч.1 ст.277 КПК України щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, відомих на момент повідомлення про підозру, також повідомлення про підозру, не містить відомостей, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень: в підозрі не викладено фактичних обставин, які свідчать про вчинення підозрюваним дій, які складають об`єктивну сторону злочину. Також захисник у поданій скарзі, звертає увагу на те, що стороною обвинувачення, ОСОБА_4 , як керівнику ПП «МП «Сантехмонтаж», 01.08.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та інкриміновано скоєння заволодіння грошовими коштами Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський на загальну суму 942 549,6 гривень під час виконання підприємством робіт по об`єкту «Нове будівництво зовнішніх мереж теплопостачання в/м №51 м.Луцьк» згідно укладеного з КЕВ м.Володимир-Волинський договору підряду №357 від 07.12.2018, а також службове підроблення актів приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в, що спричинило тяжкі наслідки. Збитки та їх розмір на думку сторони обвинувачення підтверджується висновком судової економічної експертизи, яка проведена лише в межах наданих стороною обвинувачення документів. Зокрема, на думку сторони обвинувачення, в ході досудового розслідування встановлені збитки в результаті: перерахування для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів в сумі 572 659,2 гривень за оренду житла за адресою м.Луцьк, вул. Марцинюка, 18 для відряджених працівників на підставі договору оренди, де не вказана адреса фактичного проживання відряджених працівників; перерахування для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів в сумі 369 890,4 гривень за здійснення контролю якості зварних з`єднань трубопроводів методом радіографування, виконання яких на думку сторони обвинувачення документально не підтверджено. Так, сторона обвинувачення вважає матеріальними збитками і в подальшому заволодінням ОСОБА_4 перераховані КЕВ м.Володимир-Волинський грошові кошти в сумі 572 659,2 гривень (в т.ч. ПДВ 95 443,2 гривень) в якості оплати проживання відряджених працівників лише через те, що у договорі не вказано адресу проживання працівників, а також у зв`язку з тим, що згідно умов договору, плату за оренду повинні були здійснювати самі працівники з отриманих від ПП «МП «Сантехмонтаж» коштів для оплати проживання. Однак, цим же висновком економічної експертизи підтверджено факт здійснення оплати з банківських рахунків ПП «МП «Сантехмонтаж» у відповідній сумі оренди житла для відряджених працівників, що здійснено для спрощення відповідного обліку, щоб не видавати кожному з відряджених працівників грошові кошти готівкою під звіт, а в подальшому у кожного вимагати та обліковувати документи про оренду житла та його оплату. Таким чином, ПП «МП «Сантехмонтаж» понесено фактичні витрати в розмірі вартості оренди житла для відряджених працівників, при цьому зазначені витрати тотожні тим, які були б понесені при видачі кожному з відряджених працівників готівкових грошових коштів під звіт з подальшим облікуванням кожної оплати окремо. В даному випадку відмінність полягає лише у способі бухгалтерського обліку вказаної господарської операції, що сторона обвинувачення вважає матеріальними збитками. Отже, незалежно від способу бухгалтерського обліку господарської операції в регістрах бухгалтерського обліку ПП «МП «Сантехмонтаж», підприємством понесені відповідні фактичні витрати, які в подальшому належним чином оплачені КЕВ м.Володимир-Волинський. Виходячи з викладеного, перерахування КЕВ м.Володимир-Волинський для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів в сумі 572 659,2 гривень є належним виконанням умов укладеного договору підряду в частині оплати виконаних підрядних робіт та наданих послуг, не являється фактичними матеріальними збитками, що в свою чергу виключає можливість привласнення вказаних коштів керівником ПП «МП «Сантехмонтаж» ОСОБА_4 . Також захисник у своїй скарзі посилається на те, що, інкримінуючи ОСОБА_4 вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, а саме складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, сторона обвинувачення, як вже зазначалось, виходить з того, що вважає матеріальними збитками і в подальшому заволодінням ОСОБА_4 перераховані КЕВ м.Володимир-Волинський грошові кошти в сумі 572 659,2 гривень (в т.ч. ПДВ 95 443,2 гривень) в якості оплати проживання відряджених працівників лише через те, що у договорі не вказано адресу проживання працівників, а також у зв`язку з тим, що згідно умов договору, плату за оренду повинні були здійснювати самі працівники з отриманих від ПП «МП «Сантехмонтаж» коштів для оплати проживання. Відповідно вважає службовим підробленням внесення до актів форми КБ-2в відповідних відомостей про витрати на відрядження працівників. Однак, як вже зазначалось вище, цим же висновком економічної експертизи підтверджено факт здійснення оплати з банківських рахунків ПП «МП «Сантехмонтаж» у відповідній сумі оренди житла для відряджених працівників, що здійснено для спрощення відповідного обліку, щоб не видавати кожному з відряджених працівників грошові кошти готівкою під звіт, а в подальшому у кожного вимагати та обліковувати документи про оренду житла та його оплату. Таким чином, ПП «МП «Сантехмонтаж» понесено фактичні витрати в розмірі вартості оренди житла для відряджених працівників, при цьому зазначені витрати тотожні тим, які були б понесені при видачі кожному з відряджених працівників готівкових грошових коштів під звіт з подальшим облікуванням кожної оплати окремо. В даному випадку відмінність полягає лише у способі бухгалтерського обліку вказаної господарської операції, що сторона обвинувачення вважає матеріальними збитками. Отже, незалежно від способу бухгалтерського обліку господарської операції в регістрах бухгалтерського обліку ПП «МП «Сантехмонтаж», підприємством понесені відповідні фактичні витрати, які в подальшому належним чином оплачені КЕВ м.Володимир-Волинський. Виходячи з викладеного, перерахування КЕВ м.Володимир-Волинський для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів в сумі 572 659,2 гривень є належним виконанням умов укладеного договору підряду в частині оплати виконаних підрядних робіт та наданих послуг, не являється фактичними матеріальними збитками, що в свою чергу виключає можливість привласнення вказаних коштів керівником ПП «МП «Сантехмонтаж» ОСОБА_4 та, відповідно, службове підроблення актів виконаних підрядних робіт форми КБ-2в. Поряд з цим, сторона обвинувачення вважає збитками факт перерахування КЕВ м.Володимир-Волинський для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів в сумі 369 890,4 гривень за здійснення контролю якості зварних з`єднань трубопроводів методом радіографування, оскільки на думку сторони обвинувачення факт виконання таких робіт документально не підтверджено. Відповідно вважає службовим підробленням внесення до актів виконаних підрядних робіт форми КБ-2в відповідних відомостей про здійснення такого контролю. Зокрема, у висновку судової економічної експертизи вказується на те, що ДП «Волиньстандартметрологія» видавало для ПП «МП «Сантехмонтаж» свідоцтво про атестацію виробничо технічної лабораторії №30від 17.10.2007 на право проведення вимірювань у сфері поширення державного метрологічного нагляду, термін дії якого минув 16.10.2010, що є порушенням на думку сторони обвинувачення Правил сертифікації фахівців з неруйнівного контролю, затвердженими наказом МНС України від 10.12.2012 №1387; а також на відсутність у поданих на дослідження матеріалах кримінального провадження документів, що підтверджують наявність відповідного обладнання та матеріалів контролю якості зварних з`єднань радіографічним методом. У зв`язку з цим, виходячи з наданого стороною обвинувачення для судового експерта об`єму документів, останнім зроблено висновок про документальне не підтвердження виконання вказаних робіт. Вказані висновки судового експерта та відповідно сторони обвинувачення ґрунтуються виходячи з положень наказу МНС України від 10.12.2012 №1387, прийнятого під час дії Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 № 113/98-В, який 01.01.2016 втратив чинність у зв`язку з прийняттям нового Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII. Вказані обставини стороною обвинувачення до уваги не взяті, судовому експерту не надавалися, у зв`язку з цим у висновку судової економічної експертизи не враховані. Поряд з цим, будь-які слідчі та процесуальні дії, спрямовані на фактичну перевірку здійснення ПП «МП «Сантехмонтаж» контролю якості зварних з`єднань стороною обвинувачення взагалі не здійснювалися, тому позиція сторони обвинувачення в цій частині сформована на припущеннях. Водночас, об`єкт «Нове будівництво зовнішніх мереж теплопостачання в/м №51 м.Луцьк» фактично експлуатується біля трьох років, гарантійний строк експлуатації об`єкта становить 10 років. До цього часу до ПП «МП «Сантехмонтаж» не надходило будь-яких повідомлень від замовника щодо виявлених недоліків, виходу з ладу якихось частин об`єкту тощо, що свідчить про належну якість проведених підрядних робіт. Таким чином, КЕВ м.Володимир-Волинський здійснено перерахування для ПП «МП «Сантехмонтаж» грошових коштів сумі 369 890,4 гривень за фактично здійснений контроль якості зварних з`єднань трубопроводів методом радіографування, а тому не являється фактичними матеріальним збитками, що в свою чергу виключає можливість привласнення вказаних коштів керівником ПП «МП «Сантехмонтаж» ОСОБА_4 , та, відповідно, службове підроблення актів виконаних підрядних робіт форми КБ-2в. Зважаючи на вищевикладені доводи, на думку сторони захисту, повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України є необґрунтованим з точки зору достатності та допустимості зібраних доказів, що суперечить вимогам п.3 ч.1 ст.276 КПК України. У зв`язку з викладеним, захисник просив скасувати повідомлення старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , погоджене заступником керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 про підозру від 01.08.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України. Зобов`язати слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №0000008 вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні №0000008 про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

В судове засідання не з`явились прокурор та слідчий, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги, що стверджується телефонограмами, наявними в матеріалах скарги.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , підтримав скаргу із викладених у ній підстав.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, кожного зокрема, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Так, згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст.22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Пунктом 16 ч.3 ст.42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Згідно ст.110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст. ст.110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст.278 КПК України.

Статтею 9 КПК України, закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ч.2 ст.8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ст.277 КПК України, повідомлення має містити: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін» обґрунтована «підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття підозра , проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Визначення змісту поняття підозра обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ підозра є частиною більш широкого поняття обвинувачення, яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну кримінальне обвинувачення , яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа Девеєр проти Бельгії, рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення . Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі Фоті та інші проти Італії (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного . Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини п`ята статті 9 КПК України). За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини дозволяє дійти висновку про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають кільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом", стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо.

Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілей прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина п`ята статті 234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК України та інші).

Отже, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини першої статті 276 КПК України передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути вага і якість доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя повинен оцінити достатність і належність доказів стосовно того, чи досягнуто стороною обвинувачення стандарту переконання достатність доказів для цілей повідомлення про підозру. Наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення повинна досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання).

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, N 182). Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000008 від 01.02.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Підставою для такого повідомлення про підозру, як вбачається з підозри, на думку сторони обвинувачення є висновок за результатами проведення судово економічної експертизи №409 від 14.04.2022 року в розмірі 942 549,6 гривень, адже висновок експерта - це єдиний документ, в якому відображена ця сума як підстава для тверджень стороною обвинувачення, що ОСОБА_4 зловживаючи службовим становищем заволодів чужим майном в особливо великих розмірах коштами Квартирно експлуатаційного відділу м. Володимир Волинський.

При цьому, інших доказів в повідомленні про підозру як на підставу для повідомлення такої за ч. 5 ст. 191 та за ч. 2 ст. 366 КК України- не вказано.

Відтак, органом досудового розслідування не повно проаналізовано обставини, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні, та не доведено, що діями ОСОБА_4 дійсно завдано збитків Квартирно експлуатаційному відділу м. Володимир Волинський.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно витягів з ЄРДР від 01.02.2022 - досудове розслідування кримінального провадження № 0000008, в межах якого ОСОБА_4 повідомлено про підозру, здійснювалося за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Разом з цим, із вказаних витягів вбачається, що при внесенні відомостей до ЄРДР про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному проваджені № 0000008 від 01.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, реєстратором зазначено: «Посадові особи КЕВ м. Володимир Волинський за сприяння ПП «МП Сантехмонтаж», ФОП ОСОБА_7 , здійснили привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем на суму 757051,20 грн.». «Посадові особи КЕВ м. Володимир Волинський за пособництва ПП «МП Сантехмонтаж» видали завідомо неправдивих офіійні документи».

Отже, досудове розслідування в межах даного кримінального провадження здійснювалося відносно Посадові особи КЕВ м. Володимир Волинський за сприяння ПП «МП Сантехмонтаж», а не відносно ОСОБА_4 .

Водночас, у вказаних витягах особу, яку повідомлено про підозру ОСОБА_4 не зазначено, відомості щодо якого до ЄРДР, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 214 КПК України, не вносилися і досудове розслідування фактично не здійснюється, оскільки досудове розслідування розпочате, проводиться відносно Посадових осіб КЕВ м. Володимир Волинський за сприяння ПП «МП Сантехмонтаж».

Таким чином, викладене вище свідчить про те, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження проводилося формально, без внесення відомостей до ЄРДР за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України щодо ОСОБА_4 , або підприємства, яке він очолює, тобто без дотримання належного процесуального порядку, чим порушено ч. 2 ст. 214 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що у даному випадку відсутня наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч. 2 ст. 366 КК України при обставинах, зазначених в повідомлені про підозру від 19.08.2021 року. Тому вказане процесуальне рішення є передчасним та таким, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 ( в порядку ст.ст. 303 КПК України) на повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - задовольнити.

Скасуати повідомлення про підозру від 01.08.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні №0000008 від 01.02.2021, складене старшим слідчим СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 .

Зобов`язати компетентну посадову особу у кримінальному провадженні № 0000008 від 01.02.2021, вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні № 0000008 від 01.02.2021 про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1