У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке, Широківського району Дніпропетровської області, відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)»

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання звільнено умовно-достроково на 3 роки 8 місяців 24 дні не відбутого строку основного покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначив, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, має 3 стягнення за порушення, пов`язані зі зберіганням заборонених предметів, останнє з яких 10.01.2019, та 5 заохочень, останнє з яких 03.10.2022.

Послався на матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , згідно якої рішенням комісії установи виконання покарань від 21.09.2021, ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.

На думку апелянта, на момент вирішення вищевказаного питання, засуджений ОСОБА_6 , відбувши 2/3 строку покарання, не довів свого виправлення такого ступеню, який би дозволив комісії установи дійти висновку про те, що він став на шлях виправлення. Вважає, що вказане є підтвердженням відсутності позитивних змін в його поведінці.

Вказав, що в поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються епізодично, так як, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 2012 року, засуджений почав працювати лише з січня 2017 року, тобто в період, який передував вирішенню питання його умовно-дострокового звільнення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 був засуджений вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.07.2013 за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2016 засудженому зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04.10.2012 по 22.10.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість, завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання.

Суд послався на характеристику засудженого, в якій зазначено, що ОСОБА_6 у майстерні установи не працевлаштований, але залучається до ремонтних робіт у відділенні, за що і заохочується, приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Фізкультура і спорт». Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

Задовольняючи клопотання, суд виходив з того, що сумлінним відношенням до праці та своєю поведінкою засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Однак, з таким висновком погодитися не можна, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів наданих суду, ОСОБА_6 був засуджений вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2016, засудженому зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04.10.2012 по 22.10.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)». Початок строку відбування покарання: 04.10.2012 року. Кінець строку відбуття покарання 16.09.2026 року. Відбув більше ніж 3/4 частини призначеного строку покарання.

З 24.01.2018 відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія №72».

Під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином не врахував, що засуджений ОСОБА_6 , який знаходиться в місцях позбавлення волі протягом тривалого часу (з 12.10.2012), офіційно не працевлаштований, має 3 стягнення за порушення, пов`язані зі зберіганням заборонених предметів, останнє з яких 10.01.2019, та 5 заохочень, останнє з яких 03.10.2022.

Тобто, засуджений ОСОБА_6 , за весь період відбування покарання, отримав лише 5 заохочень, епізодичність застосування яких свідчить про відсутність позитивної динаміки процесу ресоціалізації протягом всього строку відбування покарання.

Так, останнє заохочення застосовано 03.10.2022, за підсумками роботи у III кварталі 2022 року, в попереднє - 02.01.2019, за підсумками роботи у IV кварталі 2018 року. Тобто, між застосуванням вказаних заохочень минув термін тривалістю 3 роки 10 місяців, та між застосуванням цих заохочень, засудженим 10.01.2019 отримано стягнення за допущене порушення встановленого порядку відбування покарання, пов`язаного зі зберіганням заборонених речей.

За такого, нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання. Натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються епізодично.

Також, як вбачається з наданих на запит апеляційного суду матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , рішенням комісії установи виконання покарань від 21.09.2021, останньому відмовлено у застосуванні положень ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення. Після зазначеного рішення комісії і на час судового розгляду питання щодо умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 отримав лише 1 заохочення, проте так і не був працевлаштований.

Тобто на момент вирішення вказаного питання, засуджений ОСОБА_6 , відбувши 2/3 строку покарання, не довів свого виправлення такого ступеню, який би дозволив комісії установи дійти висновку про те, що він став на шлях виправлення.

На переконання апеляційного суду, відсутні підстави вважати, що відбуваються позитивні зміни в поведінці засудженого.

Таким чином, приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково, у відповідності до положень ст. 81 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінці відсутності позитивних змін в його поведінці.

Суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про це є помилковим.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2022 року про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3