ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3109/21

Провадження № 1-кп/210/123/23

"24" квітня 2023 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 11.03.2021 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні, призначеному на 24.04.2023 року, прокурором заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час обговорення клопотання захисника та обвинувачений, кожен окремо заперечували проти його задоволення, просили застосувати домашній арешт.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, необхідні для вирішення даного клопотання, дійшов наступних висновків.

Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 307 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючий, не зареєстрований, не маючий на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу відповідно до положень статті 331 КПК України на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою для обрання даного запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.177, п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на час судового розгляду кримінального провадження є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо особи обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо переховування від суду прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 може здійснити вплив на свідків, продовжити вчинення кримінального правопорушення, крім того останній не має місця реєстрації, що свідчить про можливість його втечі.

Так, дане кримінальне провадження перебуває в провадженні суду з 08.06.2021 року, судом під час здійснення судового слідства було допитано частково свідків, а також частково досліджено матеріали кримінального провадження.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах кримінального провадження мається гарантійний лист голови гаражно-будівельного кооперативу «Домобудівельник» ОСОБА_7 про можливість в подальшому працевлаштувати ОСОБА_4 , а також відомості про те, що тітка ОСОБА_4 - ОСОБА_8 має намір та бажання надати йому місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за необхідності буде його також утримувати.

Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, приймаючи рішення по суті даного клопотання, зважаючи на вищевказані судом обставини, зважаючи на винятковість застосування найсуворішого запобіжного заходу, котрий може бути застосований через виключний суспільний інтерес, суд доходе висновку про недоведеність прокурором неможливість обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а також необхідності відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, беручи до уваги вищевказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, з метою забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України необхідно зобов`язати ОСОБА_4 :

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом;

- не відлучатися в період часу з 23-00 години до 06-00 години з помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- докласти зусиль до пошуку роботи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000023 від 11.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 313, ч. 2 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком дії на 60 днів, тобто до 23 червня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі зобов`язання:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом;

- не відлучатися в період часу з 23-00 години до 06-00 години з помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- докласти зусиль до пошуку роботи.

З метою перевірки та контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на КРУП ГУ НП у Дніпропетровській області обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали 60 днів, тобто до 23.06.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 25 квітня 2023 року о 09-45 годині.

Суддя: ОСОБА_1