Справа № 137/317/22
Провадження №11-кп/801/261/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000024, відомості про яке внесені до єдиного реєстру досудового розслідування 18.01.2022, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргою з доповненнями прокурора ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 28.12.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Стягнуто із ОСОБА_7 514,83 грн на користь держави Україна у відшкодування витрат за проведення в кримінальному провадженні експертизи № 532/22-21 від 26.01.2022.

Речовий доказ - зварювальний апарат торгової марки «Кентавр», моделі «СВ-300НМК», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 , залишено в розпорядженні останньої.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Судом встановлено, що 30.12.2021 приблизно о 10 год 20 хв ОСОБА_7 , проходячи біля буд. АДРЕСА_2 , вирішив зайти до своєї знайомої ОСОБА_10 . Двері останньому відчинила донька потерпілої - ОСОБА_11 , яка повідомила, що її мати ОСОБА_10 на даний час відсутня за місцем проживання. Надалі в ході розмови із ОСОБА_7 до ОСОБА_11 зателефонували та остання вийшла з веранди. ОСОБА_7 скориставшись відсутністю власника та інших осіб, помітив на підлозі у веранді даного будинку зварювальний апарат торгової марки «Кентавр» моделі «СВ-300НМК», що належить ОСОБА_10 . Користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку зварювального апарату після чого останній безперешкодно залишив місце вчинення кримінального проступку та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 532/22-21 від 26.01.2022 ринкова вартість зварювального апарату торгової марки «Кентавр» моделі «СВ-300НМК» станом на 30.12.2021 становила 1733,85 грн.

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1733,85 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Літинського районного суду від 28.12.2022 щодо ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Захисник переконаний, що в діях обвинуваченого вбачається примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань та самоправство. Потерпіла не розрахувалась з ним за виконану роботу, а тому він забрав зварювальний апарат, попередньо попередивши доньку потерпілої, з метою примусити останню розрахуватись з ним. Захисник вважає, що судом не надано оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі з доповненнями, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості, вказує на м`якість призначеного покарання та помилкове визначення початку строку відбування покарання з моменту приведення вироку до виконання. Прокурор вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника на підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями сторони обвинувачення та вказав на безпідставність вимог, заявлених стороною захисту, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Винуватість ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням доведена показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та спростовують доводи сторони захисту.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Доводи апеляційної скарги захисника про не доведення винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення є неспроможними, вони були спростовані судом першої інстанції, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Послідовність подій, встановлених судом, обвинувачений ОСОБА_7 фактично не заперечує. Останній вказував, що прийшов до потерпілої додому і коли донька останньої вийшла до іншої кімнати забрав зварювальний апарат. Його твердження про повідомлення доньки, що він забирає вказану річ не підтверджуються жодними доказами та не виправдовує його дії.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що в потерпілої гроші не вимагав та взяв без дозволу річ, яка йому не належала. Підтвердження про конкретну суму боргу потерпілої перед ним також немає.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції вказала, що потерпіла є її матір`ю. ОСОБА_7 зайшов до них додому, матері не було, а коли свідок вийшла до іншої кімнати, останній забрав зварювальний апарат і пішов. Поки вона була в іншій кімнаті ОСОБА_7 її не кликав. Дозволу брати апарат ОСОБА_7 не запитував. Також свідок вказала, що мати розраховувалась з обвинуваченим частинами.

Сукупність вказаних доказів надає підстави стверджувати, що винуватість є доведеною, досліджені в судовому засіданні докази містять достатні дані для підтвердження наявності умислу в обвинуваченого, корисливості його дій, вчинених для досягнення мети.

Посилання сторони захисту на наявність в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень самоправства та примушування потерпілої до виконання цивільно-правових зобов`язань є безпідставним.

Відмежування крадіжки та самоправства повинно передусім базуватись на правовому режимі майна, яке вибуває з володіння потерпілої особи. Обов`язковою умовою крадіжки є усвідомлення винним, що майно, яке він викрадає є чужим для нього. Якщо на майно, яке викрадене, у винного є відповідні права автоматично виключається у його діях склад крадіжки. Враховуючи, що жодних прав у ОСОБА_7 на зварювальний апарат не було, його дії неможливо кваліфікувати як самоправство.

Також в даному випадку повністю відсутня об`єктивна сторона правопорушення примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив, що гроші в потерпілої не вимагав. Також не встановлено факту погроз в сторону потерпілої від обвинуваченого.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, доведена показаннями потерпілої, показаннями допитаних судом свідків, письмовими доказами, які суд визнав належними та допустимими.

Колегія суддів не виявила допущення істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Також апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог прокурора про посилення обвинуваченому ОСОБА_7 призначеного судом першої інстанції покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на негативну характеристику ОСОБА_7 , зловживання спиртними напоями, нібито схильність до вчинення правопорушень, на переконання суддів не є переконливою підставою для призначення більш суворого покарання. Відсутність щирого каяття та не визнання вини обвинуваченим, на що також вказує прокурор, в даному випадку слід розцінювати як обраний ним спосіб захисту.

Враховуючи тяжкість вчиненого правопорушення, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосуванням насильства, не призвів до настання реальних негативних непоправних наслідків, повернення потерпілій викладеного майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.

При цьому є слушними доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про неправильне визначення початку строку відбування покарання.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою суд у резолютивній частині вироку серед іншого суд ухвалює рішення і про початок строку відбування покарання.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді арешту, зазначив, що строк відбування покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Так, згідно зі ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Звернення судового рішення до виконання це діяльність суду, яка полягає у видачі розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, для того, щоб довести до відома уповноважених органів, яке саме рішення і які його положення підлягають виконанню.

Фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання пов`язаного з арештом починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувався.

Початок відбування строку покарання з моменту приведення вироку до виконання є неправильним.

Орган поліції повинен затримати засудженого, відносно якого набрав

вирок законної сили і забезпечити подальше доправлення для виконання

вироку і початком строку відбування покарання засудженого є момент його

фактичного затримання або фактичного виконання, якщо останній перебуває в установі попереднього ув`язнення.

З огляду на викладене, початок строку відбування покарання в даному випадку необхідно визначати з моменту затримання особи на виконання вироку суду.

Таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для зміни вироку в суді апеляційної інстанції в частині визначення початку строку відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора задовольнити частково.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 28.12.2022 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4