ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4741/13-к
Провадження № 11кп/818/647/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Валки Харківської області заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та заяву захисника ОСОБА_6 про відвід прокурору ОСОБА_5 ,-

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, а також у звільненні від призначеного покарання.

Не погодившись із судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка разом зі справою надійшла до Харківського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 року зазначена справа розподілена колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На початку апеляційного розгляду від ОСОБА_7 надійшла заява про відвід колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в обґрунтування якої він зазначив, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за його позовом, в якій відповідачем є Харківський апеляційний суд, а тому, на його переконання, жоден з суддів Харківського апеляційного суду не може вважатись неупередженим та безстороннім при розгляді його апеляційної скарги.

Також зазначив, про те, що судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є суддями цивільної палати, а тому не можуть розглядати дану справу, оскільки фактично є суддями іншої спеціалізації.

Крім того, вказував на порушення з боку апеляційного суду його прав гарантованих п.1 ст.6 Конвенції щодо розумних строків розгляду справи в контексті права на справедливий суд.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_7 зазначав про те, що ним була направлена до Верховного Суду заява про направлення матеріалів за даною його апеляційною скаргою на розгляд до іншого апеляційного суду.

Водночас, від захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 надійшла заява про відвід прокурору ОСОБА_5 , в обґрунтування якої він зазначив, що прокурор є упереджений, оскільки саме прокурор повинен був звернутись до суду ще в 2014 році з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, та звільнення від призначеного покарання.

Дослідивши доводи заяв про відводи, пояснення засудженого та його захисника на підтримку заяв, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, колегія суддів вважає, що заяви про відвід не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зокрема зазначено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовується судами при розгляді справ як джерело права, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах Фей проти Австрії, Ветштайн проти Швейцарії, Мироненко і Мартенко проти України, Рудніченко проти України).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі Кіпріану проти Кіпру ).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється. Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії ).
ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах Делкурт проти Бельгії, Пєрсак проти Бельгії і Де Куббер проти Бельгії, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.
Згідно пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за його позовом, в якій відповідачем є Харківський апеляційний суд, а тому жоден з суддів Харківського апеляційного суду не може розглядати його апеляційну скаргу та вважатись неупередженим та безстороннім при її розгляді є безпідставними, оскільки ані засудженим, ані його захисником ніяких доказів на підтвердження перебування позову не надано, його суть не вказана. Матеріали справи таких даних також не містять. Такі сумніви з боку засудженого щодо упередженості колегії суддів носять цілком абстрактний та неконкретизований характер, що обумовлено суб`єктивними міркуваннями останнього.

Доводи засудженого ОСОБА_7 щодо відводу суддям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони є суддями цивільної палати, а тому не можуть розглядати дану справу, є необґрунтовані та спростовуються пунктом 7 розділу 1 положень Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затвердженого 29 грудня 2018 року рішенням зборів суддів Харківського апеляційного суду від 29 грудня 2018 року (протокол № 6) відповідно до яких діє наступний алгоритм:

При неможливості автоматичного розподілу справи по причині відсутності потрібної кількості суддів у судовому складі до якого входить суддя-доповідач, учасники судової колегії вибираються з урахуванням спеціалізації, з числа відповідного визначеного судового складу, затвердженого Зборами суддів Харківського апеляційного суду.

При неможливості автоматичного розподілу справи по причині відсутності потрібної кількості суддів у визначеному судовому складі, що затверджений Зборами суддів Харківського апеляційного суду, учасники судової колегії вибираються з урахуванням спеціалізації, з числа всіх суддів відповідної судової палати.

При неможливості автоматичного розподілу конкретних кримінальних справ, учасники судової колегії обираються після відповідного розпорядження керівника апарату суду щодо внесення технічних налаштувань в частині розподілу таких справ серед суддів судової палати з розгляду кримінальних справ, враховуючи данні часткової спеціалізації лише для головуючого судді (судді-доповідача). А при неможливості й такого автоматичного розподілу конкретної кримінальної справи, учасники судової колегії обираються після відповідного розпорядження керівника апарату суду щодо внесення технічних налаштувань в частині розподілу таких справ серед суддів судової палати з розгляду кримінальних справ, без врахування встановленої часткової спеціалізації з розгляду справ за апеляціями на рішення слідчих суддів, та за апеляціями на постанови місцевих суддів, оскарження яких передбачено ст. 294 КУпАП.

Поряд з цим, положеннями ч.2 ст.18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що у випадках, визначених законом, а також за рішенням зборів суддів відповідного суду може запроваджуватися спеціалізація суддів з розгляду конкретних категорій справ. Виходячи зі змісту зазначених положень, запровадження спеціалізації не є обов`язковою.

Окрім цього, судді мають однакову кваліфікацію та є фахівцями в галузі права, а тому сумніви засудженого в правомірності участі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і їх кваліфікації є безпідставними та надуманими.

Посилання засудженого на порушення його прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції щодо розумних строків розгляду справи, також не є слушними.

Так, згідно з відомостями з автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-З» апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 04.10.2022 року була розподілена для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. В подальшому справу було призначено до розгляду 10.11.2022 року (розгляд відкладено на 21.11.202 року у зв`язку з етапуванням засудженого), тобто даною колегією суддів розумні строки судового розгляду не порушено.

Окрім цього, посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що ним була направлена до Верховного Суду заява про направлення матеріалів за даною його апеляційною скаргою до іншого апеляційного суду, оскільки він не довіряє усім суддям Харківського апеляційного суду є безпідставними, так як відповідно до ухвали Верховного суду від 27.09.2022 року (провадження №51-1впс18) заява засудженого ОСОБА_7 про направлення матеріалів за його апеляційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.09.2021 року, з одного суду апеляційної інстанції до іншого залишена без задоволення. А сам по собі факт такого звернення жодним чином не впливає на безсторонність та неупередженість даної колегії суддів, як й рішення, ухвалені у минулому щодо вирішення відводів (самовідводів) інших суддів .

Щодо доводів адвоката ОСОБА_6 про необхідність відводу прокурора ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що він чи інші посадові особи прокуратури не звернулися до суду ще в 2014 році з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, та звільнення від призначеного покарання, то вони не є слушними, оскільки на думку прокурора такий закон до засудженого застосуванню не підлягає, це їх власне бачення правової ситуації, яке взагалі не може бути підставою для відводу стороні обвинувачення з огляду на їх процесуальний статус, диспозитивність та змагальність, як загальних засад кримінального провадження .

Таким чином, на думку колегії суддів факти, які б могли викликати сумніви в неупередженості прокурора також відсутні.

Враховуючи викладене, відповідно до доктринальних підходів к розумінню правової концепції безсторонності (неупередженості) судді, колегія суддів дійшла висновку, що заяви засудженого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та захисника ОСОБА_6 про відвід прокурору ОСОБА_5 , за наведених обставин задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.81,405 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід колегії суддів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та заяву захисника ОСОБА_6 про відвід прокурору ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3