справа № 359/4827/18
провадження № 1-кп/361/105/23
У Х В А Л А

03 січня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002524 від 17 листопада 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває вказане кримінальне провадження, судовий розгляд якого здійснюється колегією суддів (головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2023 року включно.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, оскільки ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшився, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, просив дане клопотання задовольнити.

Представник потерпілого підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, обвинувачений зазначив, що інкримінований йому особливо тяжкий злочин він не вчиняв, у вчиненні інших кримінальних правопорушень вину визнає, просив змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на будь-який інший.

При цьому захисник вважає, що відсутній ризик, про який вказує прокурор в клопотанні, просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши клопотання прокурора, врахувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Враховуючи, що суддя ОСОБА_7 перебуває у відпустці, клопотання прокурора розглядається відповідно до п. 20-5 Перехідних положень КПК України головуючим суддею.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційне право людини на свободу та особисту недоторканість. Будучи природним воно має бути забезпечене підвищеним захистом у сфері кримінального судочинства, а тому й може бути обмежене лише при дотримання загальноприйнятих принципів, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності.

За нормами ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції запобіжний захід у вигляді взяття під варту продовжується лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

За нормами ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року слідчий, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Частинами 4, 5 ст. 28 КПК України передбачено, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Вимоги оперативності розгляду кримінальних проваджень у справах, по яких підсудний тримається під вартою, ґрунтуються на підвищених вимогах до розумного строку розгляду (з урахуванням виключного ступеня обмеження права особи на свободу). Усталена правова позиція ЄСПЛ із зазначеного питання наведена у п. 90 рішення у справі «Тодоров проти України»: «Суд також зазначає, що протягом усього кримінального провадження заявник у цій справі тримався під у вартою, що вимагало від державних органів, які розглядали справу, особливу сумлінність у здійсненні правосуддя без затримок».

Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ у порядку КПК України ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Прецеденте право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (Tiron v. Romania (Тирон проти Румунії) § 37; Smirnova v. Russia (Смирнова проти Росії), § 59; Piruzyan v. Armenia (Пірузян проти Вірменії), § 94).

Хоча загалом вираз «стан доказів» може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, сам по собі він не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини, § 38).

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд ураховує, що аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може вчинити інший злочин, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами.

Захисник обвинуваченого належно обґрунтувала зникнення ризику, який був врахований при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд враховує, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 09 квітня 2018 року слідчим суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а 05 липня 2018 року у підготовчому судовому засіданні судом також продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, тобто ОСОБА_5 знаходиться під вартою тривалий час (більше чотирьох років), судове рішення відносно нього до цього часу не ухвалено, у справі змінився склад суду, судовий розгляд розпочато спочатку, зокрема розпочато дослідження письмових матеріалів.

При цьому стороною обвинувачення не надано переконливих доводів (доказів) щодо неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , як і належного, на час прийняття рішення, доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу.

За викладених обставин, з огляду на тяжкість покарання у висунутому обвинуваченні, враховуючи, що у справі проводиться судовий розгляд, розпочато дослідження письмових матеріалів, значний строк перебування обвинуваченого під вартою (більше чотирьох років), суд вбачає підстави для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, що буде пропорційним, помірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме даний запобіжний захід дасть можливість уникнути встановленим судом ризику та забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, визначених положенням ч. 5 ст. 194 КПК України.

Частиною 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ступінь ризику, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існує у кримінальному провадженні, та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаному ризику, те, що обвинувачений ОСОБА_5 з 09 квітня 2018 року перебуває під вартою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відтак суд дійшов висновку про можливість змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки такий зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 202, 331, 369, 372, 376, 392, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання умов особистого зобов`язання, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладене грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1