Провадження № 11-кп/811/979/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 463/10715/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого
адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів, що становить 510 грн. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 4000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 23.10.2019 близько 16.00 год., перебуваючи в приміщенні загального коридору будинку АДРЕСА_2 , біля квартири АДРЕСА_3 , де у нього виник конфлікт із громадянином ОСОБА_9 . У ході даного конфлікту ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно та з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 правою ногою наніс 4-5 ударів у нижню частину лівої гомілки та область паху ОСОБА_9 . Внаслідок ударів у ОСОБА_9 утворився синець та садно на лівій гомілці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
На вирок суду захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим через невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, та формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, відрізняються виключно кількістю завданих потерпілому ударів.

Стверджує, що показання потерпілого щодо наявного конфлікту з ОСОБА_5 не підтверджуються жодними доказами, окрім свідчень власниці квартири ОСОБА_12 , яка навіть не приховує факту своїх неприязних відносин з обвинуваченим через те, що останній у встановленому законом порядку доводить факт неправомірного нарахування останній субсидії.

Показання потерпілого про те, що останній удар був нанесений в квартирі за порогом, а також, що ці удари бачили усі члени комісії спростовуються показаннями свідків, окрім показань власниці квартири, яка упереджено відноситься до обвинуваченого.

Також судом неправильно викладено у вироку показання свідка ОСОБА_13 , дані нею у судовому засіданні, оскільки остання не бачила, як упав потерпілий.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Звертає увагу, що неможливо встановити походження виписки-епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 29162 від 28.10.2019 та консультативного висновку спеціаліста № 14873 від 24.10.2019, оскільки такі документи не додавалися до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення. Стороною обвинувачення не надала суду оригіналів виписки-епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 29162 від 28.10.2019 та консультативного висновку спеціаліста № 14873 від 24.10.2019, а тому такі докази не можуть братися судом до уваги. Окрім того, зазначає, що експерт робив висновки на підставі копій, а не оригіналів вказаних документів.

Окрім того, зазначає, що з висновку експерта не вбачаєтсья, що потерпілий був присутній на експертизі. Також судом не враховано, що у висновку експерта немає даних про те, що тілесні ушкодження не могли виникнути внаслідок удару потерпілого ногами по твердих поверхнях.

Зазначає, що відповідно до протоколу огляду предметів від 19.03.2020, а саме відеозаписів, підтверджено, що зафіксовані на відео події мали місце 23.10.2019 біля квартири АДРЕСА_4 , та під час вказаних подій ОСОБА_5 було нанесено потерпілому один удар ногою в область паху ближче лівої ноги.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , просить таку залишити без задоволення, а вироку суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просить таку задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_5 додатково повідомив, що вини у вчиненому не визнає. Стверджував, що це саме ОСОБА_9 почав його атакувати і вдарив його в коліно, у зв`язку з цим він відмахнувся і вдарив ОСОБА_9 в пах, інших ударів не наносив, про що свідчить відео досліджене в судовому засіданні. Хто зламав дверну ручку йому не відомо. Зазначив, що з приводу нанесення ОСОБА_9 йому тілесних ушкоджень він звертався до лікаря за медичною допомогою. Додатково зазначив, що нанесення ОСОБА_9 йому удару залишилось за кадром, оскільки відео яке досліджувалось в судовому засіданні було знято на його телефон, який він в той час тримав в руках.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив.
Потрепілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 заперечили проти доводів апеляційної скарги захисника, вважають вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:
показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій пояснив, що 23.10.2019 до нього в квартиру яку він орендував, прийшла з виконкому комісія. У той час, коли члени комісії перебували у нього в квартирі, прийшов ОСОБА_5 та почав висловлювати претензії до членів комісії. Він не пускав його в квартиру та намагався зачинити вхідні двері, але ОСОБА_5 наніс йому близько 4-5 ударів в ногу та пах, від яких він впав на підлогу, вже будучи в квартирі, але перед цим встиг зачинити двері. Також, зазначив, що з часу заселення його в квартиру обвинувачений постійно до нього чіплявся;
свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення;
висновком експерта № 10865 від 30.10.2019, згідно з яким при обстеженні ОСОБА_9 лікарями КНП «КЛШМД м. Львова» в жовтні 2019 було встановлено діагноз: «Садно, забій м`яких тканин лівої гомілки». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені: синець та садно на лівій гомілці, які утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від удару ногою 23.10.2019, як вказано в постанові та потерпілим, і відносяться до легкого ступеня тяжкості. Об`єктивно судово-медичних даних, які би давали підставу стверджувати про можливість виникнення синця та садна на лівій гомілці внаслідок падіння потерпілого на площину з висоти власного росту, немає;
протоколами проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 26.11.2019 з участю потерпілого ОСОБА_9 та від 20.02.2019 з участю свідка ОСОБА_12 , які вказали про обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Щодо показань обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , то такі, на думку колегії суддів, вірно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами і направлені на уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченим ОСОБА_5 за скоєне.
Апеляційний суд відкидає твердження захисника про незаконність і необґрунтованість висновку експерта № 1085 від 30.10.2022, оскільки експерт робив висновки на підставі копій документів та не маючи відповідних оригіналів для огляду.
Висновок судово-медичної експертизи № 1085 від 30.10.2022, яким встановлено характер, механізм утворення та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, відповідає критерію допустимості доказів.
Слід зазначити, що відповідно до Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ № 6 від 17.01.1995, а саме Розділу 4 (п. 4.1.), судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Відповідно до п. 4.2 вказаних Правил судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта.

Окрім цього, відповідно до п. 4.3 Правил, якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, експерт таких клопотань не заявляв, а тому можна дійти висновку, що останньому було достатньо наявних у матеріалах справи відомостей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме висновку експерта № 1085 від 30.10.2022, у приміщенні КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» лікар судово-медичний експерт ОСОБА_22 провів судово-медичну експертизу ОСОБА_9 , у тому числі шляхом безпосереднього огляду потерпілого та його опитування, про що свідчить зазначена у висновку інформація щодо даних огляду та встановлення обставин справи зі слів ОСОБА_9 .

Те, що у висновку зазначено офіційну адресу проживання потерпілого ОСОБА_9 згідно з даними його паспорта: АДРЕСА_5 , жодним чином не свідчить про відсутність його під час проведення судово-медичної експертизи, як про це стверджує апелянт.

Висновок експерта № 1085 від 30.10.2022 складено у відповідності до вимог чинного законодавства, форма висновку експерта відповідає формі № 171/о «Акт судово-медичного дослідження (обстеження)», затвердженій Наказом МОЗ України № 197 від 05.08.1999. Крім того в процесі судового розгляду жодних зауважень до даного висновку у будь-кого із сторін не було. Сторона захисту не заявляла клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи, так само, як і про допит експерта в судовому засіданні.
Покликання апелянта на неточності щодо кількості та механізму нанесення ударів, а також причин виникнення конфлікту не впливають на кваліфікацію та обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення.
Доводи апелянта, що ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_9 в пах, інших ударів не наносив, про що свідчить відео досліджене в судовому засіданні, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються висновком експерта, а також показаннями потерпілого та свідків.
Зокрема, свідок ОСОБА_12 , у суді першої інстанції пояснила, обвинувачений з дружиною хотіли увірватись до неї в квартиру, однак вона їх не пускала, ОСОБА_5 її штовхнув та вирвав дверну ручку. В цей час потерпілий за неї заступився і обвинувачений його копнув. Додатково зазначила, що ударів було близько 5. Точно бачила удари по ногах. Коли зачинились двері потерпілий впав та втрачав свідомість; свідок ОСОБА_17 , який пояснив, що він був в складі комісії, яка обстежувала квартиру щодо отримання субсидії. Коли комісія перебувала в квартирі, ОСОБА_5 почав стукати у вхідні двері та хотів поспілкуватись з членами комісії, потерпілий його не пускав у зв`язку з чим відбувся словесний конфлікт та шарпанина. Додатково зазначив, що хто кому наносив удари він не бачив, але потерпілий після конфлікту тримався за ногу.
Аналогічні за змістом показання надали у суді першої інстанції свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , які чули шарпанину та грюкіт, а також бачили, як потерпілий тримався за ногу та розтирав її.
Окрім цього, як правильно зазначив суд першої інстанції, наданий стороною захисту відеозапис не свідчить про відсутність інших ударів, оскільки на відео не зафіксовано учасників конфлікту в повний зріст.
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.
Апеляційна скарга захисника не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Водночас, відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
За приписами п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 23 жовтня 2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Тобто, на момент апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України закінчилися строки давності, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Зазначені підстави є нереабілітуючими, а тому, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та зважаючи на його незгоду на закриття кримінального провадження, такий підлягає звільненню від призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4