КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4499/2022 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на рішення про видачу (екстрадиція).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою скасувати Наказ Міністерства юстиції України за №5/5 від 04.01.2022 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , прийняте без належного урахування його тяжкого стану здоров`я та може становити порушення прав гарантованих ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_7 , на даний момент має тяжке захворювання, внаслідок чого йому потрібна постійна медична допомога та постійний нагляд лікарів відповідно до медичної документації.

Вказані обставини були беззаперечно враховані Малиновським районним судом м. Одеса та Одеським апеляційним судом під час вирішення питання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Відомості про тяжке захворювання та стан здоров`я були відомі органу екстрадиційної перевірки та центральному органу до прийняття рішення про видачу, проте не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення.

Висновок за результатами екстрадиційної перевірки не містить обставин щодо задовільного здоров`я ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення про екстрадицію іноземця на його батьківщину, органи влади повинні врахувати стан здоров`я особи. Інакше адміністративний захід може бути розцінений як нелюдське поводження.

В даному випадку прийняття рішення про видачу (екстрадицію) за умови наявності у ОСОБА_7 онкологічного захворювання 4 стадії, явно протирічить дотриманню гуманних принципів та принципів прав людини, які в ієрархії міжнародного правопорядку стоять вище зобов`язань держав здійснити видачу (екстрадицію).

Під час винесення оскаржуваної ухвали не було всебічно враховано те, що органи влади України, а саме Центральний орган - Міністерство юстиції України належним чином не дослідили питання щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та безпечності його транспортування до Грузії, а тому прийняття рішення про видачу (екстрадицію) не відповідає вимогам статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

Також до початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , надіслано клопотання про долучення доказів до апеляційної скарги, в якому останній зазначає, що ОСОБА_7 звернувся з заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ГУ ДМС в Одеській області було видано довідку за № 013128 від 20.12.2022 року про звернення за захистом в Україні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши відомості судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих матеріалів,06.06.2022 адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на рішення про видачу (екстрадиція).

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що 04.01.2022 року Наказом Міністерства юстиції України за № 5/5 прийнято рішення про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду. Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 24 грудня 2021 року (№ 521/21774/21, провадження № 1 -м/521 /148/21) змінено запобіжний захід з тримання під вартою (екстрадиційний арешт) на домашній арешт.

Сторона захисту має обґрунтоване переконання, що рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , прийняте без належного урахуванням тяжкого стану здоров`я останнього та може становити порушення прав гарантованих ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_7 , на даний момент має тяжке захворювання, внаслідок чого йому потрібна постійна медична допомога та постійний нагляд лікарів. Крім того, останній повторно звернувся за захистом в Україні.

Ухвалюючи рішення про екстрадицію іноземця на його батьківщину, органи влади повинні враховувати стан здоров`я особи. Інакше адміністративний захід може бути розцінений, як нелюдське поводження.

В даному випадку, органи влади України, а саме Центральний орган - Міністерство юстиції України належним чином не дослідили питання щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та безпечності його транспортування до Грузії, а тому прийняття рішення про видачу (екстрадицію) не відповідає вимогам статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

З цих підстав, сторона захисту просила наказ Міністерства юстиції України за № 5/5 від 04.01.2022 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду, скасувати.

02.12.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаної скарги.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановила, що вироком Тбіліського міського суду від 28.07.2017 року ОСОБА_7 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених п.п. а, б ч. 2 ст. 180 та п. б. ч 3 ст. 180 КК Грузії і в якості міри покарання по відношенню до нього було обрано позбавлення волі на строк 7 років.

24.09.2021 о 18 год. 00 хв. за адресою м. Одеса, вул. Канатна, буд. 101-В, працівниками сектору кримінальної поліції ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, на підставі матеріалів наданих департаментом міжнародного поліцейського співробітництва національної поліції України від 24.09.2021 №24119/22/26-2021 про те, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу, станом на 24.09.2021 громадянин Грузії ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Грузії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 та ч. 3 ст. 180 КК Грузії - шахрайство (повідомлення № А-3565/4-2020 від 01.04.2020, запобіжний захід - постанова про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який санкціонований Генеральною прокуратурою Грузії, з метою подальшої екстрадиції).

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_11 юстиції України відповідно до ст. 587 КПК України доручено Одеській обласній прокуратурі.

Запит грузинської сторони та інші документи про видачу ОСОБА_11 оформлені належним чином відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів, якими врегульовано відносини між Україною і Грузією у питаннях екстрадиції.

Злочини, які інкримінуються ОСОБА_11 , відповідають злочинам, передбаченим ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 1 року.

У ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_11 для притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_11 не подавав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Щодо доводів сторони захисту про те, що видача ОСОБА_11 до Грузії є такою, що може становити порушення прав гарантованих ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних, оскільки ОСОБА_11 на цей час має тяжке захворювання, внаслідок чого йому потрібна постійна медична допомога та постійний нагляд лікарів, слідчий суддя про необґрунтованість таких доводів, як підставу для скасування наказу з врахував наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Таким чином, факт прийняття рішення про видачу у принципі не може становити порушення ст. 3 Конвенції, оскільки таке порушення може бути зафіксовано під час прийняття рішення про фактичну передачу особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 592 КПК України, після прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію) центральний орган України може відстрочити фактичну передачу особи до іноземної держави у разі, якщо особа, щодо якої надійшов запит про видачу, тяжко хворіє і за станом здоров`я не може бути видана без шкоди її здоров`ю - до її видужання. Після прийняття рішення про відстрочку передачі відповідна обласна прокуратура за дорученням (зверненням) центрального органу України здійснює нагляд за процесом відбування особою покарання або контролює хід її лікування.

З вищевказаної норми закону вбачається, що тяжка хвороба особи не є підставою для скасування рішення про видачу, проте може бути підставою для відстрочення фактичної передачі особи, виключно до її видужання.

Таким чином, станом на час прийняття наказу Міністерства юстиції України за № 5/5 від 04.01.2022 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду, відсутні обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, відтак, наказ є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 573 КПК України, запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і не відбутий строк становить не менше чотирьох місяців. Запит компетентного органу іноземної держави про видачу особи може розглядатися лише у разі дотримання вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 573 КПК України, центральний орган України має право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якщо існують передбачені цим Кодексом або міжнародним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі.

За змістом положень ст. 587 КПК України, прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) особи іноземній державі передує екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, яка проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Положеннями ч. 1 ст.590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.

Відповідно до частини першої вказаної статті, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Також, згідно з ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Однак як вбачається з оскаржуваної ухвали вказані норми закону не дотримано слідчим суддею повному обсязі при розгляді зазначеної скарги.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, що під час винесення оскаржуваної ухвали не було всебічно враховано те, що органи влади України, а саме Центральний орган - Міністерство юстиції України належним чином не дослідили питання щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та безпечності його транспортування до Грузії, а тому колегія суддів погоджується з твердженням захисника, що прийняття рішення про видачу (екстрадицію) не відповідає вимогам статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

У відповідності до вимог ст. 3 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод,нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини згідно з Рішенням від 24 червня 2021 року у справі «KHACHATUROV проти Арменії» за заявою № 59687/17 щодо порушення прав особи в разі її екстрадиції за наявності протипоказань до переміщення за станом здоров`я, встановив, що стаття 3 Конвенції закріплює одну з найбільш фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Дійсно, заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання є цінністю цивілізації, тісно пов`язаною з повагою людської гідності. На відміну від більшості основних положень Конвенції, стаття 3 не передбачає винятків, і жодне відступ від неї не допускається згідно зі статтею 15 §2, навіть у випадку надзвичайної ситуації, що загрожує життю нації. Навіть за найскладніших обставин, таких як боротьба з тероризмом та організованою злочинністю, Конвенція абсолютно забороняє катування та нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання, незалежно від поведінки відповідної особи (див. Bouyid проти Бельгії, №23380/09, §81, ЄСПЛ 2015 р., з подальшими посиланнями). Проте, згідно з усталеною практикою Суду, жорстоке поводження повинно досягти мінімального рівня суворості, якщо воно підпадає під дію статті 3. Оцінка цього мінімуму є відносною; це залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість впливу, його фізичний та психічний аспект, а в деяких випадках і стать, вік та стан здоров`я жертви (див. Khlaifia та інші проти Італії, №16483/12, п.159, 15 грудня 2016 року). Згідно з усталеною практикою Суду, екстрадиція Договірною Державою може породити питання згідно зі статтею 3, а отже, відповідальність цієї держави згідно з Конвенцією, якщо є суттєві підстави вважати, що Залучена особа, якщо її буде екстрадовано, стикнеться з реальним ризиком потрапити під вплив поводження, що суперечить статті 3 (див. Soering проти Сполученого Королівства, 7 липня 1989 року, §91, серія A, №161). У контексті вивезення важкохворих осіб Суд постановив, що органи держави зобов`язані, згідно зі статтею 3, захищати цілісність відповідних осіб - зобов`язання, яке виконується насамперед за допомогою відповідних процедур, які дозволяють оцінювати ризики, на які посилаються. У контексті цих процедур заявники повинні представити докази, здатні продемонструвати, що існують суттєві підстави вважати, що, якщо заходи, на які скаржиться, будуть застосовані, вони будуть піддані реальному ризику зазнати поводження всупереч статті 3. У зв`язку з цим слід зауважити, що певна ступінь спекуляцій є невід`ємною частиною статті 3 і що справа не в тому, щоб вимагати від зацікавлених осіб надати чітке підтвердження своєї заяви, що вони піддаються забороненому поводженню. У разі наведення таких доказів органи влади держави, що екстрадує, у контексті внутрішніх процедур повинні розвіяти будь-які викликані нею сумніви (див. Paposhvili проти Бельгії, № 41738/10, п. 185- 87, 13 грудня 2016 року).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 з України до Грузії для виконання вироку, не вбачається, що під час проведення екстрадиційної перевірки центральним органом України враховувало стан здоров`я ОСОБА_7 .

Однак, як стверджує апелянт та вбачається з матеріалів справи, а також випливає зі змісту ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2021 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 03.02.2022 року у справі № 521/21774/21, що орган екстрадиційної перевірки володів в повній мірі відомостями щодо тяжкого стану здоров`я ОСОБА_7 .

Відомості про тяжке захворювання та стан здоров`я ОСОБА_7 були відомі органу екстрадиційної перевірки та центральному органу до прийняття рішення про видачу, втім не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення.

Висновок за результатами екстрадиційної перевірки не містить обставин щодо задовільного стану здоров`я ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення про екстрадицію іноземця на його батьківщину, органи влади повинні враховувати стан здоров`я особи. Інакше адміністративний захід може бути розцінений як нелюдське поводження.

Згідно Консультативного висновку спеціаліста - лікаря-онколога (хіміотерапевта) від 29.11.2021р., за представленими документами, лікарем було встановлено, що ОСОБА_12 хворіє на Меланому шкіри правого стегна, рТхN1bM1, ст. IV, метастази в здухвинні лімфовузли праворуч, кістки скелету (Тh4), м`які тканини. Стан після висічення новоутворення та правосторонньої пахової лімфаденектомії (2/04/2021), 9 курсів імунотерапії (Кітруда), терапії бісфосфонатами, кл. гр. II.

Лікувальні рекомендації, враховуючи діагноз та розповсюдження злоякісного процесу, згідно сучасних світових стандартів лікування, хворий потребує тривалої протипухлинної терапії. З урахуванням виробленої тактики лікування в клініці Лісод, хворому необхідно отримувати лікування препаратом пембролізумаб (Кітруда) 2 мг/кг внутрішньовенно кожні 3 тижні, на фоні терапії бісфосфонатами (золендронова кислота 4 мг внутрішньовенно 1 раз в 4 тижні). Проводити оцінку терапії (ПЕТ/КТ) кожні 4 курси.

При цьому, лікар зазначає, що важливі умови для досягнення стабілізації злоякісного процесу є своєчасне введення препаратів згідно графіку та дотримання лікувальних рекомендацій (такі як, раціональне харчування та відмовлення від шкідливих звичок). Лікування має проводитись виключно у спеціалізованих закладах під наглядом онколога. Терапія препаратом пембролізумаб (Кітруда) проводиться до прогресування захворювання або до непереносимості препарату. Хворий потрібен перебувати під постійним наглядом онколога, сімейного лікаря. Недотримання графіку та режиму лікування може призвести до погіршення загального стану, незворотних змін які можуть загрожувати життю хворого.

При цьому колегія суддів також бере до уваги, що ОСОБА_7 звернувся з заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ГУ ДМС в Одеській області було видано довідку за № 013128 від 20.12.2022 року про звернення за захистом в Україні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

З урахуванням зазначеного колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню з підстав, які в ній викладені, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що постановлена всупереч вимог ст. 589 КПК України, з постановлення нової ухвали, якою задовольнити скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення про видачу (екстрадиція) та скасувати Наказ Міністерства юстиції України за № 5/5 від 04.01.2022 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду, з вище викладених підстав.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 589-591 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року, - скасувати, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення про видачу (екстрадиція).

Скасувати Наказ Міністерства юстиції України за № 5/5 від 04.01.2022 року про видачу (екстрадицію) громадянина Грузії ОСОБА_7 до Грузії для виконання вироку суду.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4