Номер провадження: 11-кп/813/551/22
Справа № 515/53/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника МТСБУ адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) адвоката ОСОБА_7 на вирок Арцизського районного суду Одеської області від 09 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000212 від 10 липня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Казачий Станично-Луганського району Луганської області, українки, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не одружена, працюючої за наймом у приватних осіб, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Арцизського районного суду Одеської області від 09 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами..

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1), 2) ч.1 ст.76 КК України.

Частково задоволений цивільний позов ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 34 020 (тридцять чотири тисячі двадцять) гривень 00 копійок - витрат на поховання та 449 924 (чотириста сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень та страхове відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, щомісячно по 2 086 грн. 50 коп., починаючи з 10 серпня 2019 р. по 23 грудня 2034 року, та щомісяця по 2 086 грн. 50 коп., починаючи з 10 серпня 2019 р. по 26 квітня 2036 року, але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого (200 000 грн.).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовлено.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів, із процесуальними витратами та заходами забезпечення у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 10 липня 2019 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, більш точний час встановити не виявилось можливим, водій ОСОБА_8 не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки ніколи його не отримувала, а також достатніх навичок і досвіду керування транспортними засобами, так як на курсах підготовки водіїв не навчалась, постійного водійського стажу не мала, тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, реагувати на її зміну та контролювати рух керованого транспортного засобу, керуючи власним мопедом марки «SUZUKI AD-50», без номерного знаку, номер рами « НОМЕР_1 », що мав невідповідність гальмівної системи переднього колеса вимогам Правил дорожнього руху, рухалась в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Рені», що є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення «М-15», має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони.

Під час руху на мопеді водій ОСОБА_8 була без мотошолому і перевозила пасажира ОСОБА_12 , у якої мотошолом на голові також був відсутній, ігноруючи вимоги до власної безпеки та безпеки пасажира.

Проїжджаючи на 145 км + 650 м цієї автодороги в Татарбунарському районі Одеської області, рухаючись поза населених пунктів, з боку міста Рені у напрямку міста Одеса, на прямій, рівній ділянці горизонтального профілю, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено) і 1.5. (переривчаста лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги), водій ОСОБА_8 , за проханням пасажира ОСОБА_12 , безпечно з`їхала з проїзної частини на праве за ходом руху ґрунтове узбіччя і зупинилась.

Після нетривалої зупинки ОСОБА_8 вирішила відновити рух вперед, у напрямку міста Одеса.

За допомогою ОСОБА_12 , яка підійшла до лівого борту мопеда та своєю лівою ногою почала натискати на важіль кікстартеру, ОСОБА_8 , впливаючи своєю правою рукою на ручку газу мопеду на кермі, після чисельних спроб, завела двигун та, утримуючи його на високих обертах, щоб він не заглух, сіла на місце водія, а ОСОБА_12 зайняла на мопеді місце пасажира, позаду водія.

Під час відновлення руху на мопеді, з місця вперед, та виїзду з узбіччя на проїзну частину автодороги «Одеса-Рені», водій ОСОБА_8 заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжила, не переконалась, що це буде безпечним і що своїми діями вона не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, у тому числі і пасажиру ОСОБА_12 , чим виявила злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховувала на їх відвернення.

У той самий час, по вказаній автодорозі, з боку міста Рені у напрямку міста Одеса, у смузі свого напрямку руху, прямолінійно, зі швидкістю близько 100-110 км/год. (фактична швидкість не встановлена), рухався автомобіль марки «TOYOTA CARINA», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який перевозив на місці задніх пасажирів свою дружину ОСОБА_9 та двох малолітніх дітей: ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

Грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_8 , вкрай уважною не була, не переконавшись, що смуга руху, на яку вона має намір виїжджати, вільна від інших учасників дорожнього руху на достатній відстані, для безпечного виконання маневру, і що пасажир ОСОБА_12 тримається руками за виступаючі елементи мопеду, або за водія, щоб виключити факт можливого падіння з мопеду, не попередивши ОСОБА_12 про початок руху, докрутила ручку газу на кермі, викликала максимальні оберти двигуна та відпустила зчеплення, в результаті чого мопед, з місця, різко прискорився вперед, виїжджаючи на проїзну частину автодороги, із заносом задньої вісі проти годинникової стрілки, фактично, рухаючись у бік протилежного узбіччя, що призвело до падіння пасажира ОСОБА_12 на смугу, по якій здійснювався рух з боку міста Рені у напрямку міста Одеса, а сама ОСОБА_8 , проїхавши ще кілька метрів та, не впоравшись з керуванням, допустила перекидання мопеда і падіння з нього на зустрічній смузі руху.

Своїми необережними діями, що призвели до падіння на проїзну частину пасажира ОСОБА_12 , перекидання мопеду і падіння самого водія ОСОБА_8 , у безпосередній близькості перед автомобілем марки «TOYOTA CARINA», номерний знак НОМЕР_2 , який наближався до них зі швидкістю не менше 100 км/год., остання поставила себе і ОСОБА_12 у небезпечний стан, при якому виникла реальна загроза їхньому життю і здоров`ю, а також створила аварійну ситуацію водієві ОСОБА_9 , який, будучи позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на цих осіб шляхом екстреного гальмування, вирішив їх об`їхати, для чого застосував відворіт керма праворуч, з виїздом за межі поїзної частини на праве ґрунтове узбіччя, проте, не впорався з керуванням, допустив втрату курсової стійкості автомобіля, його занос і неодноразові перекидання у правому кюветі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля марки «TOYOTA CARINA», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 народження заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 50 хвилин в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня».

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з травмою, що виникла при ДТП у вигляді: поєднаної травми голови, шиї, тулуба і кінцівок, із розміченням шийного відділу спинного мозку та наступила від висхідного набряку спинного мозку.

В крові ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений.

Пасажиру автомобіля марки «TOYOTA CARINA», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , заподіяні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, закритий вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, забійні рани лобної області, чисельні садна голови, тулуба та кінцівок, які згідно з п. 2.1.3 «б», «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Отже, водій ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти ДТП, шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.1. а); 2.3. а), б), г), д); 10.1.; 31.1.; 31.4.; 31.4.1. а) Правил дорожнього руху України і її фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб,
які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дії обвинуваченої ОСОБА_8 та ступень доведеності її вини, просив скасувати вирок в частині, що стосується задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ухвали в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що МТСБУ не є особою відповідальною за завдання шкоди, а відтак і особою, на яку покладено цивільну відповідальність, а є лише гарантом відшкодування шкоди за правилами визначеними п.39.2.1. ст.39, статей 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 керувала саме мопедом.

Проте вирок суду не містить посилання на належні документи (докази), які б підтверджували марку, модель двоколісного транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_8 , робочий об`єм двигуна.

Відсутність зазначених даних унеможливлює встановлення місця реєстрації транспортного засобу та коригуючого коефіцієнту.

Мопед не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні МТСБУ не зобов`язано відшкодовувати шкоду, заподіяну в результаті ДТП за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила.

Згідно з ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

В апеляційній скарзі представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) адвоката ОСОБА_7 не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_8 , а тому з огляду на положення ч.4 ст.401 та ч.4 ст.405 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість провести апеляційний розгляд без участі обвинуваченої, яка не прибула в судове засідання апеляційного суду та не повідомила про причини своєї неявки.

Крім того судове засідання не прибула потерпіла ОСОБА_9 . Перед початком судового засідання потерпіла надіслала заяву, в якій повідомила, шо не має можливості прибути до апеляційного суду, в зв`язку з чим просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні апеляційного суду представник МТСБУ адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своїй апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу, а саме просив виключити з оскарженого вироку посилання про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на користь ОСОБА_9 страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин зазначених у вироку, кваліфікація її дій та призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, в апеляційній скарзі представником МТСБУ не оспорюються.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з МТСБУ суми страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду врахував засади розумності, виваженості та справедливості, характер та обсяг страждань потерпілої ОСОБА_9 та дійшов висновку про необхідність стягнення страхового відшкодування в розмірі 50 076 гривень

Проте з такими висновками в повній мірі не може погодитись суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Вимоги цивільного позивача потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди з МТСБУ не ґрунтуються на вимогах спеціального закону, який регулює ці правовідносини, а саме на положення статей 27, 41 Закону № 1961-IV.

Відповідно до п.27.3. ст.27 (Шкода, пов`язана із смертю потерпілого) НОМЕР_3 , страховик у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

В свою чергу згідно з підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (пільгова категорія громадян);

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 13.1. статті 13 Закону №1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Отже, МТСБУ відшкодовує моральну шкоду не в усіх випадках, коли шкода завдається транспортним засобом в результаті протиправних дій іншої особи, а в обмежених Законом 1961-IV, випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону і в цій справі такі випадки не встановлені.

В розумінні п.27.3 ст.27 Закону 1961-IV потерпіла ОСОБА_9 не відносяться до тієї категорії потерпілих фізичних осіб, якій у даному випадку МТСБУ має відшкодовувати моральну шкоду.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції про стягнення з МТСБУ моральної шкоди, виходячи із загальних норм, які регулюють стягнення моральної шкоди та засад розумності, виваженості та справедливості не ґрунтуються на вимогах спеціального закону, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає виключенню з оскарженого вироку, а доводи апеляційної скарги представника МТСБУ в цій частині є обґрунтованими.

Разом з цим апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника МТСБУ про те, що мопед не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і за таких обставин у даному кримінальному провадженні МТСБУ не зобов`язано відшкодовувати шкоду, заподіяну обвинуваченою в результаті ДТП.

Згідно з визначенням, закріпленим у примітці до ст.286 КК України, під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.

Отже, будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.

Вказаний висновок апеляційного суду цілком узгоджується з позицією викладеною в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №278/3362/15-к, провадження № 51-877 км 18, в якій суд зазначив, що «…мопед з об`ємом двигуна 49 см3 у розумінні примітки ст. 286 КК є транспортним засобом…»

Відповідно до п.2) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктами 1) та 4) ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню та у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) адвоката ОСОБА_7 та змінити вирок виключивши з резолютивної його частини посилання суду на стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на користь ОСОБА_9 страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076 гривень

Керуючись статтями 127-129, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) адвоката ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Арцизського районного суду Одеської області від 09 вересня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити.

Виключити з абзацу №8 резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на користь ОСОБА_9 страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4