1-кп/214/272/23
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000771 від 28.10.2021 року),-

ВСТАНОВИВ

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризики які існували на момент обрання та продовження вказаного запобіжного заходу, не відпали. Прокурор зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово вчиняв правопорушення , пов"язані з порушенням ПДР, тому може продовжити свою злочинну діяльність, судом не досліджені усі докази, тому обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню. .

Захисник ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_7 заперечували щодо продовження строку дії запобіжного захожу у виді тримання під вартою. Адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_8 , що на його думку, у повній мірі забезпечить судовий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений крім того зазначив, що від поліції чи суду ніколи не переховувався, має родину, маленьку дитину, має міцні соціальні зв"язки, зараз потребує кваліфікованої медичної допомоги, він має намір відшкодувати заподіяну шкоду потерпілому.

Потерпіла ОСОБА_6 , підтримала клопотання прокурора.

Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст. 286-1 КК України за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами від 5 до 10 років.

Судом встановлено, що станом на 23 листопада 2022 року наявні ризики, передбачені пунктами 1,3, 5 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор, і які не зменшились з часу обрання запобіжного заходу, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи інший, більш м"який запобіжний захід.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обставинами, які підтверджують зазначені ризики є те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину за обтяжуючих вину обставин у стані алкогольного сп`яніння, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_7 має закордонний паспорт, не є військовозообов"язаний, у зв`язку з чим з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі країни.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлює, що в результаті вчиненого ним злочину спричинено тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, однак завдані злочином збитки ніяким чином потерпілим не відшкодував.

Крім того, існують ризики впливу на свідків, експертів, та потерпілих у кримінальному провадженні.

В свою чергу, суд не погоджується з доводами прокурора, про те що обвинувачений ОСОБА_7 може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки останній раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, злочин, у вчиненні якого він звинувачується має необережну форму вину.

Альтернативні запобіжні заходи, враховуючи наведене, на думку суду не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти вище переліченим ризикам у даному кримінальному провадженні.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При продовженні обвинуваченому строку запобіжного заходу, суд враховує мету і підстави застосування запобіжного заходу, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу під час судового розгляду, які до цього часу не відпали і не зменшились, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати та потерпілих , свідків, та експертів, оскільки дослідження доказів судом не закінчено, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у частині 1 статті 177 КПК - переховуватися від суду, незаконно впливати та потерпілих , свідків, та експертів, можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 314-316, 291, 370, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України на строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 17 березня 2023 року.

У клопотанні захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 січня 2023 року о 13-15 годині .

Головуючий суддя ОСОБА_1