Справа № 128/3585/20
УХВАЛА

07 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

перекладача - ОСОБА_8 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» клопотання прокурора в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 17.03.2020 до ЄРДР за №0000131 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.301 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

07.03.2023 у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані прокурором ОСОБА_10 письмові клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, а ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту.

Клопотання прокурор в судовому засіданні обґрунтовав тим, що у обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає, а ризики, які стали підставою для його застосування на даний час продовжують існувати, не змінилися та не відпали, а саме: ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має постійного місця роботи чи навчання, джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, з метою зміни їх показів в суді. Окрім того, вказує, що ОСОБА_9 згідно інформації Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України раніше судимий на території Республіки Австрія, водночас, строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у ОСОБА_9 закінчився 02.01.2021.

Крім цього, прокурор просив продовжити запобіжний захід і обвинуваченій ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого також спливає, а ті ризики, які стали підставою для його застосування на даний час не змінилися та не відпали. Суду зазначив, що ОСОБА_6 також обвинувачується у співучасті з ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжкого злочину, вона немає джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення , переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та експертів, з метою зміни їх показів в суді. Окрім того, зазначив, що відносно ОСОБА_6 у провадженні Вінницького районного суду перебуває на розгляді обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.149 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував з приводу клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його необґрунтованим, оскільки прокурором не надані докази того, що дійсно на сьогодні існують ризики, які стали підставою для його застосування, тому просив відмовити в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, підтримав позицію захисника ОСОБА_5 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 також заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_6 ; зазначила, що обвинувачена не порушувала домашній арешт жодного разу, тому ризиків вказаних прокурором на даний момент немає, просила відмовити в задоволені клопотання прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 просив задовільнити письмові клопотання прокурора ОСОБА_10 , оскільки вважає, що ризики на даний час зазначені у клопотаннях не змінилися, не відпали та не зменшилися.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши міркування присутніх учасників судового процесу щодо них, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до такого.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п. п.2,4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років або до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобового або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.01.2021 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 25.02.2021 включно, який неодноразово ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області продовжувався.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Оглянувши обвинувальний акт, вислухавши міркування присутніх учасників кримінального провадження, суд вважає що відносно обвинувачених наразі продовжують існувати , не зменшилися та не відпали ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, в якій судом ще не допитано: свідків, обвинувачених, не досліджені письмові та речові докази, а тому суд вважає що існують ризики того, що обвинувачені зможуть незаконно впливати на свідків, з метою зміни своїх показів в суді на їх користь.

Також, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином іншої держави - Австрії; на час затримання не був працевлаштований на території України; не мав постійного законного джерела доходу; є особою, тричі судимою на території Австрії за вчинення умисних злочинів: один з яких за підроблення документів та двічі за вчинення злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, відбув покарання реально (зі слів самого обвинуваченого); даних про те, що покарання за вказані злочини він відбув у суду немає , а тому суд вважає, що існує ризик того, що будучи на волі обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інший злочин.

Також, суд бере до уваги, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочину, який відносить згідно КК України до класифікації особливо тяжких злочинів та категорії кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а тому суд вважає що існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, при винесені даного процесуального рішення відносно обвинувачених суд бере до уваги, що стосовно останніх, в провадженні Вінницького районного суду перебуває інший обвинувальний акт у вчиненні ними нових епізодів кримінальних правопорушень за ч.5 ст. 301 КК України та ч.3 ст. 149 КК України.

Окрім того, військова агресія росії проти України стала підставою введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з подальшими змінами), який відповідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.02.2023 2915-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року.

Тому , з урахуванням зазначених вище обставин суд вважає , що обвинувачені можуть скористуватися запровадженим в країні воєнним станом, з метою переховування від суду.

Отже, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, - на 60 днів по 05.05.2023, включно; з покладенням на ОСОБА_6 певних обов`язків.

Керуючись ст.ст.331, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Письмові клопотання подані прокурором ОСОБА_10 та підтримані в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме - по 05 травня 2023 року, включно.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - по 05 травня 2023 року, включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на обвинувачену ОСОБА_6 такі обов`язки: з`являтися за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим , свідками; не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора, суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт, інші документи, що дають право для виїзду з України.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копії ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» та Відділенню поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (вул. В. Нестерчука, 64, м. Калинівка, Вінницької області, ел. пошта: ), для виконання та зобов`язати негайно поставити на облік обвинувачену ОСОБА_6 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів: обвинуваченими - з дня отримання копії ухвали; а іншими учасниками- з дня проголошення ухвали.

Повна ухвала суду оголошена 08.03.2023 о 10.00 год.

Суддя ОСОБА_1