Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/11/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 04 січня 2023 року по 04 березня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під ватрою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт з перебуванням по місцю проживання його сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить повторно дослідити докази надані стороною захисту, до клопотання про зміну запобіжного заходу та саме клопотання, оскільки вони взагалі не були досліджені судом першої інстанції та докази надані до апеляційної скарги.

Вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та ігноруванням практики Європейського суду з прав людини.

На підтримання своїх апеляційний вимог обвинувачений покликається на те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та його особі, оскільки в разі призначення йому покарання, то по суті таке відбув, має хронічні захворювання, набуті в умовах слідчого ізолятора, має постійне місце проживання, на утриманні цивільну дружину та малолітню доньку, та тривалий час утримується під вартою, також вважає необґрунтоване пред`явлене йому обвинувачення.

Адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_12 з тримання під вартою на особисте зобов`язання поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені КПК України та відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини та не змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання незважаючи на тривале перебування обвинуваченого під вартою, втрату актуальності ризиків, передбачених ст.177 КПК України на які посилається прокурор та враховуючи суспільну необхідність у захисті територіальної цілісності України, що на даний час є найпріорітетнішим аспектом який має враховувати суд.

Також звертає увагу на те, що заявлені прокурором ризики, визначені ст. 177 КПК України, є недоведеними, а кваліфікація дій ОСОБА_12 неправильною.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Адвокати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, до суду не з`явилися.

Водночас, адвокат ОСОБА_14 подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до Верховного суду з клопотанням про направлення даної апеляційної скарги з Львівського апеляційного суду до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

На переконання апеляційного суду, клопотання адвоката ОСОБА_14 про відкладення розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 до вирішення Верховним судом питання про визначення підсудності даної апеляційної скарги, є немотивованим та свідчить про безпідставне затягування ним судового засідання, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволеного заявленого клопотання захисника та відкладення розгляду справи.

Окрім того, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_6 вже звертався до Верховного суду з клопотанням про направлення матеріалів кримінального провадження за його апеляційного скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою із Львівського апеляційного суду до іншого суду апеляційної інстанції. Ухвалою Верховного суду від 17.01.2022 йому було відмовлено в задоволенні такого клопотання.

На підставі наведеного та враховуючи те, що до суду не надходили клопотання від захисників про розгляд апеляційної скарги за їх участю, апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Також апеляційним судом були вжиті заходи для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з участю обвинуваченого ОСОБА_6 , однак після початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово на зауваження головуючого, повноваження якого передбачені ст.321 КПК України, дотримуватися порядку в залі судового засідання не реагував, порушував при цьому послідовність та порядок вчинення процесуальних дій і тим самим намагався перешкодити проведенню апеляційного розгляду.

З огляду на це, після неодноразового попередження про наслідки порушення порядку в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 в порядку ч. 1 ст. 330 КПК України був видалений із судового засідання шляхом відключення відеоконференції на весь час судового розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 заперечив у задоволенні апеляційних скарг, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 450/1357/17, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування 26 вересня 2016 року затримано ОСОБА_8 , а 27 вересня 2016 року затримано ОСОБА_6 , в подальшому до вказаних осіб слідчим суддею було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

У ході підготовчого судового засідання ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. В подальшому такі неодноразово продовжувались судом, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року.

Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , колегія суддів суду першої інстанції належно дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшла висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання вказаних осіб під вартою.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та даних про особи обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останнім запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , стан їх здоров`я, сімейний стан та соціальні зв`язки.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою погоджується і колегія суддів, оскільки прокурор в суді довів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд дослідив та належним чином оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу та вважає, що застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Доводи апелянтів щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особи обвинувачених, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини обвинувачених, про які зазначають апелянти у своїх апеляційних скаргах, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неможливості продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у межах підготовчого судового засідання, колегія суддів вважає їх такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони стосуються законності іншого процесуального рішення, яке не є предметом даного апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про міцність соціальних зв`язків та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Аргументи адвоката ОСОБА_7 в частині того, що іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 змінено запобіжні заходи на особисте зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід здійснюється щодо кожного обвинуваченого індивідуально, з урахуванням можливих ризиків, що несе у собі така зміна, при цьому враховується особа обвинуваченого та його ставлення як до вчиненого, так і до його наслідків.

Щодо покликання захисника ОСОБА_7 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 особистого зобов`язання з метою прийняття останнім участі у відсічі збройної агресії проти України, то суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначене питання вирішується за правилами ст.616 КПК України.

Що стосується інших доводів, які зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, про порушення судом вимог ч.2 ст.319 та ст.320 КПК України та того, що визначення судової колегії та головуючої у справі відбулось з порушенням автоматизованої системи розподілу, то такі позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Окрім того, ч. 2 ст. 422-1 КПК України, передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, зокрема в даному випадку ухвала про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотань прокурора, зазначені апелянтами у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді