Справа № 489/3056/19
Провадження № 1-кп/489/435/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

16 листопада 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0001003 від 22.03.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, працюючого в ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в тому що:

22.03.2019 близько 06.15 години знаходячись біля воріт будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту, діючи з прямим умислом, своїми умисними протиправними діями, що виразилися в нанесенні декількох ударів дерев`яною палицею в область живота та лівого стегна ОСОБА_6 , спричинив останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синців живота та лівого стегна.

В ході судового розгляду обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому заперечили, що в ході досудового розслідування обвинувачений ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим протиправно був оголошений у розшук. Зокрема, в період з 11.02.2021 по 26.02.2021 обвинувачений перебував на лікуванні, що спростовує доводи сторони обвинувачення про те, що він ухилявся від органу досудового розслідування та наявність підстав для оголошення його у розшук.

Прокурор заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності з підстав того, що в ході дізнання обвинувачений ухилявся від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, тому строки давності притягнення до кримінальної відповідальності в даному кримінальному провадженні становлять 5 років. При цьому обвинувачений викликався до органу досудового розслідування шляхом направлення та вручення повісток.

Потерпіла заперечувала проти закриття кримінального провадження за закінченням строків давності.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, положеннями ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 цього Кодексу строків не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 22.03.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відноситься до кримінальних проступків та передбачає покарання, як на момент його вчинення, так і на час розгляду в суді, менш суворе, ніж обмеження волі.

При цьому відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, після внесення змін до вказаних статей 12 та 49 КК України Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року мало місце поліпшення становища особи порівняно із попередніми редакціями ст. 12 КК та ст. 49 КК, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення, у зв`язку з цим у кримінальному провадженні є підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та необхідність застосування редакції ст. 12 КК та ст. 49 КК саме в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, станом на час його вчинення, відповідно до ст. 12 КК України належало до категорії злочинів невеликої тяжкості, та положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції на час його вчинення) також передбачали строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення два роки з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили.

Таким чином, на даний час минув встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України дворічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Аналізуючи твердження прокурора про те, що в даному кримінальному провадженні строки притягнення до кримінальної відповідальності не спливли та становлять п`ять років через ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування, суд приходить до таких висновків.

За правилами частини 2 статті 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду особи, належно повідомленої, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа як така, що вчинила певне кримінальне правопорушення і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від досудового розслідування або суду.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущими для встановлення факту ухилення від досудового розслідування або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї виник юридичний обов`язок постати перед органом досудового розслідування або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

У той же час відповідно до частини 1 статті 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

При цьому оголошення особи у розшук на стадії досудового розслідування з підстави «місцезнаходження підозрюваного не відоме» може відбуватися як у випадку ухилення особи від слідства, так і з інших об`єктивних причин, не пов`язаних із вчинення такою особою дій умисного характеру задля невстановлення її місцезнаходження.

Відтак сама по собі наявність у кримінальному провадженні постанови про оголошення підозрюваного у розшук не свідчить про безальтернативну необхідність застосування положень частини 2 статті 49 КК. Вказані обставини підлягають з`ясуванню у кожному конкретному кримінальному провадженні.

З постанови дізнавача від 23.02.2021 вбачається, що підставою для про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук стало те, що з 09.02.2021 (дня вручення ОСОБА_3 повідомлення про підозру, зазначеного в реєстрі матеріалів досудового розслідування) встановити зв`язок з останнім та встановити його місцезнаходження не виявилося можливим.

Проте суду не було надано доказів, які б підтверджували, що з 09.02.2021 і по дату винесення постанови від 23.02.2021 ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до дізнавача, не з`явився без поважних причин.

При цьому обвинувачений зазначив, що не ухилявся від явки до органу досудового розслідування, оскільки перебував у вказаний період на лікуванні.

Вказане підтверджується копією довідки лікаря КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 13.12.2021 вбачається, що ОСОБА_3 в період з 11.02.2021 по 26.02.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні, що також підтверджує доводи обвинуваченого про те, що він не ухилявся від органу досудового розслідування у вказаний у постанові дізнавача від 23.02.2021 період з 09.02.2021 по дату ухвалення вказаної постанови.

При цьому не можуть бути доказами факту ухилення ОСОБА_3 від явки до органу досудового розслідування корінець повістки про його виклик на 12.02.2021 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, направлене адресату 08.02.2021, оскільки, як зазначалося вище, у вказаний час виклику 12.02.2021 та 22.02.2021 ОСОБА_3 перебував на лікуванні, що вказує на наявність поважних причин для його неявки за викликом до органу досудового розслідування. Крім того, рекомендоване повідомлення про виклик на 22.02.2021 було направлене ОСОБА_3 08.02.2021 тобто до вручення 09.02.2021 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто до отримання ним статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Також необхідно відмітити, що у вказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 запобіжний захід, порушення якого могло б свідчити про ухилення від досудового розслідування, не застосовувався.

Крім того, суду не були надані фактичні дані, окрім рапорта поліцейського від 09.03.2021, який не може бути єдиним та достатнім доказом, того, що після винесення формальної постанови про зупинення досудового розслідування ОСОБА_3 дійсно переховувався від органу досудового розслідування, які заходи вживалися, направлені на встановлення місця його перебування, та де саме 09.03.2021 він був виявлений та запрошений до органу досудового розслідування.

Також суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 після завершення лікування 26.02.2021 належним чином викликався до органу досудового розслідування, однак за викликом не з`явився, що могло б вказувати на те, що він дійсно не з`являвся без поважних причин та ухилявся від явки до органу досудового розслідування.

Таким чином, дані, які б підтверджували вчинення ОСОБА_3 будь-яких умисних дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, у справі відсутні та суду стороною обвинувачення не надані.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у справі 361/5198/20.

При цьому суд вважає необхідним відмітити, що сам факт існування постанови про оголошення ОСОБА_3 в розшук, з урахуванням недоведеності факту його ухилення від органу досудового розслідування, перебування на лікуванні, що підтверджене медичними даними, не може слугувати підставою для зупинення строків досудового розслідування. А тому твердження прокурора у цій частині є безпідставними.

У зв`язку з цим, судом встановлено, що протягом дворічного строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від досудового розслідування і суду. Крім того, він згоден на звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

З постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 слідує, що відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування особою шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

У зв`язку з цим, заперечення потерпілої не можуть бути підставою для закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності через імперативність положень ст. 49 КК України та виходячи з практики Верховного Суду, згідно з якими сплив строків давності є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, встановлені судом обставини є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, оскільки з дня вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке є кримінальним проступком та передбачає менш суворе, ніж обмеження волі, минув встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України дворічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та протягом вказаного строку обвинувачений не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від досудового розслідування і суду.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов, суд приходить до таких висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України встановлено, що суд здійснює розгляд цивільного позову та приймає рішення про його задоволення повністю або частково чи відмовляє в ньому лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

При цьому КПК України не містить норм, які б уповноважували суд вирішувати цивільний позов при закритті провадження у справі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

При цьому відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення криміналь ного провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України, керуючись статтями 284, 286, 288, 370, 374 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001003 від 22.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1