Справа № 456/3425/22
Провадження № 1-кп/456/397/2022
УХВАЛА

судового засідання

06 грудня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

провівши судове засідання у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно матеріалів кримінальних проваджень відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.10.2022 року.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який був обраний ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.07.2022 та продовжений 08.09.2022 строком до 17.10.2022. В обґрунтування заявленого клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покликався на те, що на даний час ризики, передбачені п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, зібрані у кримінальному провадженні докази є вагомими і допустимими та будуть у подальшому досліджені у судових засіданнях Стрийського міськрайонного суду. Окрім цього, обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини про життя та здоров`я із застосуванням насильства, не працює, не має постійного джерела доходів, не навчається, на утримання дітей та батьків похилого віку не має. Характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, характеризують його як особу, яка не має достатніх моральних цінностей, схильний до досягнення цілей злочинним шляхом та залишаючись на волі ОСОБА_4 зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак слід продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. В свою чергу адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про відмову в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заміну такого на цілодобовий домашній арешт. Вказала, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, зобов`язується з`являтись за кожним викликом, примирився з потерпілим яким не має до нього жодних претензій, про що повідомив у судовому засіданні. Крім того, зауважила, що згідно висновку судово психіатричної експертизи № 370 від 31.08.2022 ОСОБА_4 , потребує застосування примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а тому її підзахисний потребує лікування.

Потерпілий ОСОБА_6 , просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, та перевірив наявні матеріали встановив наступне.

Згідно вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Під час розгляду клопотання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченим: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м"який запобіжний захід.

При цьому, судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, суду не надано та не зазначено про їх існування. Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Також судом враховується те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, саме проти життя та здоров`я особи з застосуванням насильства, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, вчиненого до того ж у, стані алкогольного сп`яніння, може незаконно впливати на потерпілого, з яким на даний час не примирився, та в якого є претензії до обвинуваченого, а також свідків вчинення кримінального правопорушення, які у даному кримінальному проваджені ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також переховуватися від органів досудового слідства та суду, відтак з метою запобігання спробам обвинуваченому вчиняти вказані дії та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому приходить до переконання про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Щодо заявлених захисником обвинуваченого нових фактичних обставин, а саме, що згідно висновку судово психіатричної експертизи № 370 від 31.08.2022 ОСОБА_4 , потребує застосування примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою у силу ст. 508 КПК України відносно такого не може бути застосований, то суд зазначає, що відповідно до вимог ст.20 КК України, кримінальній відповідальності підлягає особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дій та керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до п. 8 Постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у п. 6 роз`яснив, що враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності. Визнано правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд приходить до переконання, що скерування до суду обвинувального акту та встановлення у ході судового розгляду перебування обвинуваченого під час вчинення кримінально каранного діяння у стані обмеженої осудності не є безумовною підставою для застосування до такої особи запобіжних заходів передбачених ст. 508 КПК України.

Таким чином, судом на даному етапі не встановлено обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно із ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, суд відхиляє клопотання захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашіній арешт виходячи з існуючих на даний час ризиків, вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків, відтак, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 315 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 03 лютого 2023 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , та скерувати для відома та виконання уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1