ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2320/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/834/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача Підприємства споживчої

кооперації виробничо-торгівельного підприємства «Універсал ЗОСС» - адвоката ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Підприємства споживчої кооперації виробничо-торгівельного підприємства «Універсал ЗОСС» - адвоката ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Власово-Люта Красногвардійського району Ростовської області РФ, громадянин України, маючий середню освіту, працюючий водієм у «ППК ПТП Універсал ЗОСПО», вдівець, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь потерпілої ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 14616 грн. та витрати на поховання у розмірі 7795 грн.

Стягнуто з ПСК «ВТП «Універсал ЗОССТ» на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 200000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на потерпілої користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 14616 грн. та витрати на поховання в розмірі 9200 грн.

Стягнуто з ПСК «ВТП «Універсал ЗОССТ» на користь потерпілої ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 200000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави 3684 грн. 96 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

І. Зміст вироку суду першої інстанцій і встановлені обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України за наступних обставин.

26 липня 2014 року, приблизно о 16.57 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Дніпропетровське шосе, рухаючись від вул. Піщаної в напрямку вул. Братської в м. Запоріжжі.

Під час руху, в районі будинку № 60 по вул. Дніпропетровське шосе, водій ОСОБА_7 призупинив транспортний засіб біля правого бордюрного каменя, з наміром виконання маневру лівого розвороту.

В цей час, позаду ОСОБА_7 в попутному напрямку, керуючи мотоциклом «Ямаха 600R» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух водій ОСОБА_14 . В якості пасажира на мотоциклі знаходилась ОСОБА_15 . При цьому, швидкість руху мотоцикла складала 120 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини - 60 км/год.

Водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, де сказано:

- п. 10.1: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки Іншим учасникам руху»;

- п. 10.4: «...водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам...»,

маючи об`єктивну можливість перед виконанням маневру розвороту ліворуч виявити, що позаду нього в попутному напрямку рухається мотоцикл під керуванням ОСОБА_14 та надати йому дорогу тим самим впевнившись в тому, що виконуваний маневр буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, вказаних заходів не прийняв та почав виконання даного маневру, рухаючись при цьому без зупинки від місця початку виконання маневру до місця зіткнення.

В результаті вказаних порушень правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 сталося зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом під керуванням ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких він помер в лікарні 28.07.2014 року о 07.45 годині у вигляді: «поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося жировою емболією легенів по малому колу кровообігу середнього ступеня тяжкості і розвитком шоку, що став безпосередньою причиною смерті», які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Пасажир мотоцикла ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження від яких вона померла в лікарні 28.07.2014 року о 21.00 годині у вигляді: «відкритої черепно-мозкової травми, що виразилася в переломі лобової, ґратчастої, клиноподібної кісток з розходженням лускатого шва праворуч, крововиливами під оболонки правої гемісфери головного мозку, зонами некрозу, вторинними крововиливами головного мозку, які ускладнилися розвитком його набряку», які згідно висновку судової медичної експертизи №3440 від 27.08.2014 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Невідповідність дій водія ОСОБА_7 пунктам 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

Водій ОСОБА_14 мав технічну можливість уникнути зіткнення при умовах руху з дозволеною швидкістю в населеному пункті тобто дотримання вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «Б» Правил дорожнього руху України. Автомобіль «ГАЗ 3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент зіткнення знаходився в русі.

ІІ. Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вироку стверджується, що ОСОБА_7 почав виконання маневру розвороту, рухаючись при цьому без зупинки від місця початку виконання маневру до місця зіткнення.

Такий висновок суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 вказував, що автомобіль під його керуванням здійснював маневр розвороту, при цьому здійснив зупинку для пропуску зустрічного автомобіля марки «ВАЗ» жовтого кольору.

Вказане підтвердив свідок ОСОБА_16 , який перебував у автомобілі ГАЗ 3302, проте суд його показання до уваги не взяв і спростувань їм не надав.

Крім того, прокурору було надано обов`язкову вказівку слідчому щодо встановлення цього автомобіля та його водія, однак, доказів виконання обов`язкової вказівки процесуального керівника досудового розслідування, а саме результатів пошуку автомобіля та його водія прокурор до суду не надав.

У протоколі додаткового огляду місця події від 6 жовтня 2014 року, відображено, що ОСОБА_7 було запропоновано вказати, з якою швидкістю він виконував маневр розвороту ліворуч, в якій точці зупинявся та скільки стояв для надання переваги в русі зустрічному транспорту.

Вважає, що саме цим спростовується виконання маневру без зупинки.

Крім того, за змістом протоколу вбачається, що в процесі його складання було виготовлено схему з графічним зображенням, але така схема експерту не надавалась і в матеріалах справи вона відсутня.

За таких обставин, проведені за протоколом додаткового огляду місця події від 6 жовтня 2014 року висновки експертів є недопустимими доказами.

Також зазначає, що жодних обмежень чи заборон на виконання маневру розвороту ділянка місця ДТП не містить, що спростовує порушення ОСОБА_7 п.10.4 ПДР, оскільки він рухався попереду мотоцикла та надав дорогу зустрічним транспортним засобам.

Відтак, висновки суду про виконання маневру розвороту без зупинки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У той же час, на підтвердження обставини виконання маневру без зупинки суд спирався на висновок експерта від 21 серпня 2014 року № 481/14, відомості в якому є нечіткими та такими, що допускають подвійне його трактування («найбільш вірогідно», «швидкість складала не менше 46,9 км/год» тощо).

Викликаний для допиту експерт ОСОБА_17 не зміг відповісти на питання щодо формули, за якою він визначав швидкість, не пояснив значення

«25.92», чому було взято довжину сліду гальмування 24,2, а не 42,4, як вказано у протоколі огляду місця події.

Вважає, що штучне зменшення гальмівного шляху мотоцикла призвело до невірного визначення швидкості мотоцикла, та як наслідок, до невірного висновку для можливості уникнення зіткнення.

Висновок експерта № 79/15 від 24 лютого 2015 року взагалі свідчить про невинуватість ОСОБА_7 , хоча його також необхідно визнати неналежним та недопустимим доказом, оскільки слідчий надав невірні та неповні вихідні дані для проведення експертизи (не вказав про наявність на мотоциклі пасажира, зазначив про здійснення розвороту без зупинки тощо).

Суд першої інстанції повинен був критично віднестись до показань свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що він не бачив моменту зіткнення транспортних засобів та маневр розвороту.

Також є недопустимим висновок експертів від 24 жовтня 2014 року № 10941/14-52, оскільки експертами взято невірну величину сліду гальмування мотоцикла (24,2 м замість 42,4 м); схема огляду місця події не підписана слідчим, спеціалістом, експертом та працівником ДАІ; експерт посилається на якесь невідоме значення «254».

До того ж, цей висновок експертів суперечить висновку експерта № 481/14 від 21 серпня 2014 року, зокрема в частині швидкості мотоцикла (за висновком № 481/14 від 21 серпня 2014 року швидкість мотоцикла була не менше 46,9:75.2 км/год, а за експертизою № 10941/14-52 від 24 жовтня 2014 року понад 80.. ,89 км/год).

За таких обставин, необхідно було провести повторну експертизу.

Як було встановлено досудовим слідством, мотоцикл впав до зіткнення з автомобілем ГАЗ 3302, тому необхідно було встановити технічну справність цього транспортного засобу.

Слідчим призначено судову автотехнічну експертизу технічного стану мотоцикла, висновок підготовлено 27.08.2014р. №498/14 експертом ОСОБА_19 , але він не міг проводити цю експертизу, оскільки вже брав участь у проведенні огляду місця події 26.07.2014р. саме як експерт автотехнік.

У протоколі вказано, що була здійснена відеозйомка огляду місця події, проте такого запису орган досудового слідства стороні захисту не відкривав в порядку статті 290 КПК України, до суду також не було надано цього доказу, дані такої зйомки не були використані в процесі проведення експертиз, хоча вони об`єктивно могли висвітлити картину дорожньої обстановки.

Крім того, експерт ОСОБА_19 був позбавлений права проводити відповідну експертизу станом на 27.08.2014 р. у зв`язку із притягненням його до відповідальності та позбавленням статусу судового експерта.

У висновку цього експерта вказується, що ним заявлялось клопотання про надання для експертизи мотоцикла, але матеріали досудового розслідування не містять такого клопотання, що ставить під сумнів проведення огляду мотоцикла.

У висновку вказано, що при дослідженні гальмової системи експерт досліджує гальмову систему, проте речення, яким він хоче щось сказати є незакінченим, що свідчить про нечіткість висновку.

Сторона захисту просила допитати цього експерта, проте він за викликом не з`явився, а прокурор не сприяв забезпеченню його явки в судове засідання, що є порушенням права на захист.

У ході проведення експертного дослідження, для перевірки задніх гальм вивішувалось заднє колесо, педаль гальм натискалася однократно до упора та прикладався крутний момент до заднього колеса, але висновок не містить інформації про те, що залучався спеціаліст.

Також експерт не провів дослідження електронного спідометру, що могло б вказати точну швидкість мотоцикла; не зазначив, яким чином вимірював тиск у колесах.

Звертає увагу, що експерт виявив при дослідженні на шині переднього колеса сліди тертя з трасами, але в протоколі огляду місця події зафіксовано сліди тертя саме на задньому колесі мотоцикла.

Такі грубі помилки, неточності, невідповідності, стали підставою для виклику на допит цього експерта, який допитаний не був.

У зв`язку із цим стороною захисту було заявлено клопотання про повторну судову автотехнічну експертизу, але суд відмовив у його задоволенні.

Крім того, захисником було заявлено клопотання про огляд речових доказів, а саме мотоциклу, яке судом було задоволено, проте прокурор такого доказу не надав, тому огляд речового доказу проведено не було.

В обґрунтування доведеності вини суд послався на протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2014р. за участі свідка ОСОБА_18 , показання якого є завідомо недостовірними та суперечливими, оскільки він не бачив момент зіткнення та маневр розвороту, тому що йому перешкоджали дерева.

Більш того, свідок повідомив, що поряд з ним, коли здійснюватись виміри швидкості мотоцикла, нікого із слідчих та понятих не було.

Захисник заявляв клопотання про виклик понятих, яке судом задоволено, проте, поняті до суду не з`явились, а суд не повідомляв причини неявки таких понятих.

З приводу проведення слідчого експерименту зазначає, що обвинуваченого на цю слідчу дію не запрошували, відеозйомку не проводили.

У суді стороною захисту заявлено клопотання про виклик водія експериментального мотоцикла для допиту у суді, з метою встановлення обставин проведеного експерименту, проте суд відмовив у задоволенні цього клопотання, при цьому рішення своє не мотивував, відповідну ухвалу не постановляв.

Також захисник заявляв клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту, з метою встановлення часу зупинки автомобіля ГАЗ 3302 перед зіткненням, але суд відмовив у задоволенні цього клопотання, при цьому рішення своє не мотивував.

На підтвердження обвинувачення суд взяв до уваги постанову про призначення судової автотехнічної експертизи від 15.09.2014р. та висновок експерта від 18.09.2014р. № 612/14, але у вихідних даних слідчим вказано вже зовсім іншу швидкість мотоцикла 130:150км/год, яка жодним чином не підтверджена.

Суд у вироку послався на протокол додаткового огляду місця події від 09.02.2015р., який мав визнати недопустимим доказом, з огляду на те, що ОСОБА_7 до цієї дії не залучали, у протоколі наявні лише поняті. Будь-якого залученого водія чи автомобіля не вказано взагалі.

За наслідком цієї слідчої дії складено схему, із графічним зображенням об`єктів, але такої схеми до матеріалів кримінального провадження не додано.

Отже, дані встановлені цією слідчою дією, не могли бути вихідними даними для проведення експертиз, адже не тільки порушують права обвинуваченого, а й спотворюють результати експертиз.

Також апелянт спростовує сам факт проведення СМЕ трупів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_20 вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 поховали 01.08.2014р., тоді як експертизи трупів розпочато проведення 06.08.2014р., тобто після їх поховання.

Крім того, у висновку експерта № 3440 відсутні дані про обов`язкове медико-криміналістичне дослідження ран на тілі і одягу ОСОБА_15 , а в підсумках не наведені механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень і характеристики травмуючих предметів, що спричинили виявлені тілесні ушкодження, у тому числі і переломи кісток черепа ОСОБА_15 .

Необґрунтовано визначено однократність і місце прикладання травмуючої сили в область голови ОСОБА_15 .

Крім того, експерти вказують на документи, що до них надійшли, хоча у постановах слідчого про призначення експертиз такі документи не направлялись експертам.

Допитані в суді експерти підтвердили, що проведення експертиз № 3440 та № 3441 проводилось ними без трупів, тобто належна експертиза тілесних ушкоджень не проводились, інших доказів її проведення прокурором не надано.

У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що потерпілі, або медичні установи надавали слідчому чи прокурору будь-які медичні довідки (стаціонарні карти хворого, протоколи лікувань) для долучення їх до матеріалів кримінального провадження, як і не вбачається відомостей щодо звернення останніх у порядку ст. 164 КПК України з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до медичних карт стаціонарних хворих.

Таким чином, висновки судово-медичних експертиз № 3440 та № 3441 не можна вважати належними та допустимими доказами отримання тілесних ушкоджень, що перебувають у причинному зв`язку із ДТП та смертю.

Щодо огляду місця події, схеми до нього та фототаблиці зазначає, що слідчий ОСОБА_21 переставив автомобіль «ГАЗ 3302» після ДТП назад до місця початку маневру, що є неприпустимим, а інші відомості (видимість назад через ліве дзеркало заднього виду, видимість перешкоди через ліве дзеркало заднього виду тощо) є фактичним слідчим експериментом, що має бути наслідком складання окремого документу.

Також суд встановив, що схема не підписана слідчим, однак вона повністю повторює викладені у протоколі положення транспортних засобів на дорозі, а інформація повністю узгоджується між собою.

Такий висновок суду, свідчить, що суд не досліджував схему та не взяв до належної уваги заперечення захисника щодо недопустимості такого доказу, оскільки не встановлено, хто складав схему.

Зміст протоколу свідчить про те, що мотоцикл впав до моменту зіткнення із автомобілем, і це є важливою обставино, оскільки не виключено отримання водієм мотоцикла та його пасажиром травм ще до зіткнення із автомобілем ГАЗ.

Вважає, що протокол огляду місця події, схема до нього та фототаблиця мають бути визнанні недопустимими доказами, що унеможливлює їх використання.

Узагальнюючи усі доводи апеляційної скарги, захисник вважає, що слідство взагалі не встановило, чи міг водій мотоцикла уникнути зіткнення не тільки шляхом екстреного гальмування, а й виконанням маневру праворуч або ліворуч, або ближче до узбіччя; не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 та наслідками, що настали; у смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишились не виключеним вина медичних працівників; місце падіння мотоцикла та місце зіткнення є різними місцями; ОСОБА_7 не порушував вимоги п.10, п.10.4 ПДР.

Неповнота судового розгляду полягала: у недослідженні речового доказу - мотоцикла; відхиленні клопотань про проведення повторних експертиз; не виклику для допиту понятих, що брали участь у слідчому експерименті із експериментальним мотоциклом та експериментальним автомобілем; відмовою у задоволенні клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент;

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягала у тому, що: свідок ОСОБА_18 не перебував на балконі в момент ДТП, тоді як у слідчому експерименті зафіксоване саме це положення, відтак, він не міг об`єктивно бачити ані розворот, ані момент зіткнення; суд не взяв до уваги висновок експертизи №32/15, в якій вказується про відсутність причинного зв`язку у його діях із наслідком ДТП; суперечливість судово-медичних експертиз, як доказів отримання тілесних ушкоджень при ДТП, що перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону полягало у: допиті ОСОБА_7 без надання статусу ані свідка ані обвинуваченого, а у подальшому використанні цих даних проти нього; проведенні огляду місця події, хоча фактично проводився слідчий експеримент, відповідно права слідчий не роз`яснював; відхиленні клопотань про проведення повторних експертиз, за наявності двох різних за суттю; невизнання недопустими доказами додаткового огляду місця подій, поданого прокурором без схем до протоколів, що унеможливило проведення повторних експертиз та належним чином користування своїми процесуальними правами.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Також просить повторно дослідити: протокол огляду від 26.07.2014р., схему та фото таблицю до нього; клопотання в порядку ст. 89 КПК України про визнання доказів очевидно недопустимими; клопотання про допит свідків від 16.06.2021р.; клопотання про допит експертів від 16.06.2021р.; клопотання про допит експертів від 30.09.2021р.; клопотання про призначення повторної судової авто технічної експертизи від 08.11.2021р.; клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту від 21.11.2021р.; клопотання про допит експертів від 21.11.2021р.; запис судового засідання під час допиту свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_22 ; висновки експертів №3440 та №3441; протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2014р.; протокол додаткового огляду місця події від 06.10.2014р. та від 09.02.2015р.; висновок експерта №79/15 від 24.02.2015р.; висновок експерта №650/14 від 30.10.2014р.; висновок експерта №612/14 від 18.09.2014р.; постанову про призначення судової автотехнічної експертизи від 15.09.2014р.; висновок експерта №498/14 від 27.08.2014р.; постанову про призначення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу від 07.08.2014р.; висновок експерта №489/14 від 21.08.2014р.; висновок експерта №481/14 від 21.08.2014р.; висновок експертів №10941/14-52 від 24.10.2014р.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій ним апеляційній скарзі також вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на доводи, які є повністю аналогічними доводам апеляційній скарзі його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Представник цивільного відповідача Підприємства споживчої кооперації виробничо-торгівельного підприємства «Універсал ЗОСС» - адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду в частині вирішення цивільних позовів таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення про стягнення моральної шкоди з відповідача можливе лише за наявності доведеного факту того, що шкода завдана саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, у ході досудового розслідування та судового розгляду такого факту належними та допустимими доказами доведено не було.

Так, судом не перевірено показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_23 , які послідовно пояснювали, що маневр розвороту виконувався наступним чином: водій, переконавшись у безпеці маневру, від правого краю проїзної частини під`їхав до умовної роздільної смуги проїзної частини та зупинився для того, щоб пропустити зустрічний легковий автомобіль. Ця зупинка тривала кілька секунд і під час цієї зупинки сталося зіткнення мотоцикла під керуванням ОСОБА_14 із автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

Крім того, жодна проведена під час досудового розслідування автотехнічна експертиза не розглядала цю версію, а лише випадки можливої поведінки водіїв, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_7 рухався від початку виконання маневру без зупинки.

Звертає увагу, що цивільні позивачі просять стягнути моральну шкоду за заподіяння смерті в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .

У той же час, матеріали кримінального провадження навіть не містять допустимих доказів причини смерті потерпілих.

Так, матеріали кримінального провадження не містять первинних експертиз, на підставі яких проводилися СМЕ, а також постанов слідчого про призначення таких експертиз.

Жодному з учасників ці докази не відкривалися органом досудового розслідування.

За таких обставин причини смерті потерпілих наразі є невідомими, оскільки незрозуміло, смерть потерпілих сталася через зіткнення з автомобілем ГАЗ, чи внаслідок падіння з мотоцикла, чи в результаті лікарської помилки

Крім зазначеного, суд першої інстанції в ході розгляду даної справи допустився процесуальних порушень, які вплинули на кінцеве судове рішення.

Так, судом першої інстанції проведено допит обвинуваченого за відсутності представника цивільного відповідача, без повідомлення останнього про судове засідання, що позбавило сторону цивільного відповідача можливості користуватися своїм правом на допит обвинуваченого.

Також суд не провів огляд речового доказу мотоциклу, хоча сторона захисту заявляла про це клопотання.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував порушення порядку подання доказів цивільними позивачами.

Так, до позовних заяв та позовних заяв (уточнених) не додано жодного документу на підтвердження позовних вимог, що унеможливлює подальший розгляд таких позовів.

Просить вирок в частині вирішення цивільних позовів скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ПСК «ВТП «Універсал ЗОССТ» про стягнення моральної шкоди.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_10 вважає вирок суду в частині вирішення цивільних позовів таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та ПСК «ВТП «Універсал ЗОССТ» було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/6232707, відповідно до умов якого було забезпечено ТЗ ГАЗ 3302, д.н. НОМЕР_1 .

З наявних у матеріалах кримінального провадження доказів убачається, що ДТП сталося внаслідок вини обох водіїв.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за наявності у вчиненій ДТП вини обох водіїв ( ОСОБА_7 , та ОСОБА_14 ), розмір страхового відшкодування щодо заподіяної шкоди, підлягає поділу на кількість осіб, винних в її заподіянні.

Крім того, враховуючи п. 24.1 ст. 24, ч. 3 ст. 27 вищевказаного Закону, максимальний розмір моральної шкоди не може перевищувати 14616 грн.

Однак, суд першої інстанції безпідставно не застосував п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та безпідставно стягнув на користь ОСОБА_12 (14616 грн.) та на користь ОСОБА_13 (14616 грн.) повний розмір страхового відшкодування щодо заподіяної моральної шкоди, не врахував, що за наявності вини обох водіїв, розмір страхового відшкодування щодо заподіяної шкоди, полягає поділу па кількість осіб, винних в її заподіянні.

Цих же правил суд не дотримався і при стягненні витрат, пов`язаних з похованням.

Також зазначає, що позивачами не подавались заяви до АТ «СК «АРКС» про страхове відшкодування в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Просить вирок в частині вирішення цивільних позовів скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у повному обсязі.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Наголошував, що водій ОСОБА_7 , переконавшись у безпеці маневру, від правого краю проїзної частини під`їхав до умовної роздільної смуги проїзної частини та зупинився для того, щоб пропустити зустрічний легковий автомобіль. Ця зупинка тривала кілька секунд і під час цієї зупинки сталося зіткнення мотоцикла під керуванням ОСОБА_14 із автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію сторони захисту та наголосив, що за інкримінованими обставинами він не винен, оскільки виконав всі вимоги ПДР України під час здійснення маневру.

Представник цивільного відповідача Підприємства споживчої кооперації виробничо-торгівельного підприємства «Універсал ЗОСС» - адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та просив суд скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову до Товариства.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_10 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила апеляційний суд скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційних скарг. Вважав, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена сукупністю досліджених судом доказів поза розумних сумнівів. Також вказав, що ширина дороги на місці події має дві смуги руху в кожному напрямку руху. Водій ОСОБА_7 визнав, що він здійснював маневр з крайньої правої смуги руху, що і стало причиною ДТП.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав, що під час судового розгляду в суді першої інстанції були досліджені всі обставини і докази кримінального провадження. Вирок районного суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.

ІV. Мотиви колегії суддів Запорізького апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого, його захисника, представників цивільних відповідачів, представника потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків, дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, не визнав у повному обсязі, та просив суд його виправдати. Пояснив, що він під час події їхав майже у лівій полосі, погода була ясна, видимість добра. При розвороті дивився у дзеркало заднього виду, однак нікого не бачив, коли зупинився пропускати автомобіль «Жигулі», який їхав по зустрічній полосі, почув удар в ліву сторону дверей. Водій мотоцикла та його пасажирка пролетіли під його автомобілем. Від завданого удару віднесло його праве колесо. Жигулі зупинилися перед його автомобілем. З якого саме ряду він робив розворот не пам`ятає, однак він давав покази, підписував протоколи, у нього був адвокат та на той час він пам`ятав, як все відбувалося. Свідок ОСОБА_24 був пасажиром у автомобілі. Чи спілкувався з матерями померлих він не пам`ятає, матеріальну допомогу їм не надавав.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт скоєння ОСОБА_7 інкримінованого злочину.

Позиція сторони захисту зводилась до того, що ОСОБА_7 не допускав порушень вимог ПДР України, які мають причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками у вигляді ДТП. Під час досудового розслідування не встановлено, чи міг водій мотоцикла уникнути зіткнення не тільки шляхом екстреного гальмування, а й виконання маневру праворуч або ліворуч. Крім того, місце падіння мотоцикла та місце зіткнення є різними місцями, а тому органами досудового розслідування не встановлено, чи дійсно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 померли внаслідок зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, дійшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в тому, що він порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля з мотоциклом під керуванням ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких він помер в лікарні 28.07.2014 року о 07 годині 45 хвилин у вигляді: «поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося жировою емболією легенів по малому колу кровообігу середнього ступеня тяжкості і розвитком шоку, що став безпосередньою причиною смерті», які згідно висновку судової медичної експертизи №3441 від 26.08.2014 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Пасажир мотоцикла ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження від яких вона померла в лікарні 28.07.2014 року о 21 годині 00 хвилин у вигляді: «відкритої черепно-мозкової травми, що виразилася в переломі лобової, ґратчастої, клиноподібної кісток з розходженням лускатого шва праворуч, крововиливами під оболонки правої гемісфери головного мозку, зонами некрозу, вторинними крововиливами головного мозку, які ускладнилися розвитком його набряку», які згідно висновку судової медичної експертизи №3440 від 27.08.2014 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що під час події він сидів на пасажирському місці в автомобілі, водієм був ОСОБА_7 . Дорога, де відбулася ДТП має дві полоси. Пам`ятає, коли розверталися посередині дороги він почув удар в ліву сторону автомобіля, та побачив, що лежить дівчина і мотоцикліст. З ним проводилися слідчі експерименти, де він показав, як і що відбувалося, та підписав протоколи. На слідчому експерименті був такий же автомобіль «Газель», як і у ОСОБА_25 . Мотоцикл можливо було побачити приблизно за 200 метрів. Гальмівний шлях у мотоцикла був великий. Також на запитання свідок відповів, що вони пропускали «Жигулі».

Показами іншого свідка ОСОБА_18 пояснено, що на АДРЕСА_2 , бачив ДТП, коли стояв біля вікна, звернув увагу, на швидкість мотоцикла, яка була більше 100 км/год. На мотоциклі був водій хлопець та один пасажир дівчина. На дорозі на полосі руху мотоцикла також розвертався автомобіль. Потім було різке гальмування мотоцикла та стук, сам момент ДТП він не бачив, оскільки закривали дерева, однак добре чув стук зіткнення. Він після цього вийшов з квартири та побіг на вулицю на місце скоєння ДТП та побачив, що машина стояла поперек дороги, водій стояв рядом, збіглося багато людей. Зазначив, що за його участі з ним проводили слідчі експерименти. Всього було проведено три експериментальних проїздки і саме третій заїзд мотоцикла, відповідав тому, з яким рухався мотоцикл до ДТП.

Підстав не довіряти показанням свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: витяг з кримінального провадження, що внесено в ЄРДР за №0000354 від 26.07.2014 року (т.1 а.с.13); протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2014 року за участю понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , спеціаліста інспектора ВДАЇ ОСОБА_28 , експерта ОСОБА_19 , водія автомобіля «ГАЗ 3302» ОСОБА_7 (т.2 а.с. 1-9); фототаблицями до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2014 року (т.2 а.с. 10-21); протокол додаткового огляду місця події від 06.08.2014 та схемою до протоколу додаткового огляду місця події протоколу (т.2 а.с. 22-24); протокол проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року та схемою до протоколу слідчого експерименту (т.2 а.с. 59-61); протокол проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року (т.2 а.с. 62-63); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 06.08.2014 року (т.2 а.с. 180-181); висновок експерта ОСОБА_29 №489/14 від 21.08.2014 року судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди) (т.2 а.с. 182-188); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 15.09.2014 року (т.2 а.с. 212-213); висновок експерта ОСОБА_29 №612/14 від 18.09.2014 року судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди) (т.2 а.с. 214-222); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 07.08.2014 року (т.2 а.с. 222); висновок експерта ОСОБА_19 №498/14 від 27.08.2014 року судової авто технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 (дослідження технічного стану транспортних засобів) (т.2 а.с. 223-232); постанова про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи від 05.08.2014 року (т.3 а.с. 6); висновок експерта ОСОБА_17 №481/14 від 21.08.2014 судової транспортно-трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 (транспортно-трасологічні дослідження) (т.2 а.с. 25-27); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 06.10.2014 року (т.2 а.с. 201-203); висновок експерта ОСОБА_30 №650/14 від 30.10.2014 року судової авто технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди) (т.2 а.с. 204-211); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 05.08.2014 року, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.2 а.с. 240-241); висновок експертизи за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №10941/14-52 від 24.10.2014 року (т.3 а.с. 1-5); протокол додаткового огляду місця події від 09.02.2015 та схемою до протоколу додаткового огляду місця події (т.2 а.с. 28-30); постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 10.02.2015 року (т.2 а.с. 189-191); висновок експерта ОСОБА_30 №79/15 від 24.02.2015 року судової-автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди) (т.2 а.с. 192-200); висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.07.2014 року (т.2 а.с. 31); постановами про визнання речовими доказами від 04.08.2014 року; постанова про призначення судової медичної експертизи від 04.08.2014 року (т.2 а.с. 233); висновок експерта №3440 від 27.08.2014 року трупа ОСОБА_15 ,1992 р.н. (т.2 а.с. 234-239); постанова про призначення судової медичної експертизи від 04.08.2014 року (т.3 а.с. 18); висновок експерта №3441 від 26.08.2014 року трупа ОСОБА_14 , 1990 р.н. (т.2 а.с. 155); постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 31.03.2015 року (т.3 а.с. 180-181); постанова про закриття кримінального провадження від 31.03.2015 року відповідно до якої кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 24.03.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т.3 а.с. 177-179).

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, та їм дана належна оцінка. Версія сторони захисту спростована, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 10.1, 10.4 ПДР України), які знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП, яка потягла за собою смерть потерпілих, викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Оцінюючи у сукупності фактичні дані, які містяться у вказаних протоколах огляду місця події, слідчого експерименту та висновках експертів, колегія суддів звертає увагу на те, що фототаблицею з протоколу огляду (т.2, а.с.35) встановлено, що розташування транспортних засобів після події вказує, що версія захисту і обвинуваченого про те, що він майже перебував у крайній лівій смузі руху спростовується вищенаведеним, адже вбачається, що таке розташування і місце ДТП свідчить, що ОСОБА_7 здійснював маневр з крайнього правої смуги руху.

Крім того, фототаблицею до протоколу огляду встановлено, що ОСОБА_7 мав можливість та повинен був бачити у дзеркало заднього виду іншого водія, який здійснював попутних рух позаду автомобіля «ГАЗЕЛЬ».

Судова колегія, оцінюючи доводи про те, що ОСОБА_7 за умов, що він під час події пропускав зустрічний транспорт, не спростовує того, що він за ПДР України під час маневру повинен був викати вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України та пропустити транспортні засоби, які рухалися позаду нього.

Таким чином, вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують факт здійснення зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого з мотоциклом ОСОБА_14 , внаслідок чого загинув водій мотоцикла та його пасажирка, здійснення обвинуваченням маневру розвороту, порушення ним вимог ПДР України, які мають причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Крім цього, апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції дав оцінку доказам сторони захисту, а саме висновку експерта від 12.11.2015 р. за №32/15 (т.4, а.с. 8-19), який був досліджений та належним чином оцінений. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що такий доказ сторони захисту є сумнівним та не має доказового значення через покладення в дослідження експерта невірних вихідних даних, які не відповідають даним, які були встановлені під час первинного огляду місця події та додаткового огляду, які були проведені за участі обвинуваченого, свідків, спеціалістів.

Також встановлено місцевим судом, що у висновку неправильно задано розташування автомобіля на дорозі після події.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що через таку обставину було задано невірні данні, які привели до невірної оцінки дій обвинуваченого.

Версія сторони захисту та апеляційні доводи про те, що не встановлено, чи міг водій мотоцикла уникнути зіткнення та дії ОСОБА_7 не лежать в причинно-наслідковому зв`язку між діями та наслідками, що настали у вигляді смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час судового розгляду була належним чином оцінена з урахуванням матеріалів провадження.

Так, водій ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні неодноразово змінював свої покази, йому і стороні захисту надавалося можливості перевірити всі обставини ДТП, за вказаним неодноразово призначалися судові експерти, а саме №489/14 від 21.08.2014 року (т.2 а.с. 182-188); №612/14 від 18.09.2014 року (т.2 а.с. 214-222), №650/14 від 30.10.2014 року (т.2 а.с. 204-211), №79/15 від 24.02.2015 року (т.2 а.с. 192-200), в яких експерти доходили лише одного висновку - про порушення з боку ОСОБА_7 вимог ПДР України, які знаходяться у причино-наслідковому зв`язку між подією ДТП.

Апеляційний суд в противагу доводам сторони захисту і обвинуваченого, вважає, що версія обвинуваченого та сторони захисту, що дії водія ОСОБА_14 також були причиною ДТП, оцінені судом та встановлено, що ці обставини судом були враховані, однак вони не спростовують правильність висновків суду щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що в кримінальному провадженні встановлена вина обох водіїв, а саме ОСОБА_14 , який здійснював рух з перевищенням дозволеною швидкості у місті, повинен був негайно вжити заходів для запобігання зіткнення та водія ОСОБА_7 , який під час події здійснював рух на транспортному засобі (висновок судової автотехнічної експертизи №481/14 від 21.08.2014) та не виконав вимоги ПДР України під час маневру.

Щодо доводів про те, що судово-медична експертиза проводилась без трупів потерпілих, то вони є безпідставним, адже місцевий суд, розглядаючи вказану версію захисту, допитав судово-медичних експертів ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які вказали, що висновки про тяжкість тілесних ушкоджень та смерті потерпілих №3440 від 27.08.2014 р., №3441 від 26.08.2014 р. є вторинними експертизами, які були проведенні за результатами первинних експертиз трупів потерпілих. Постановою слідчого були поставлені інші питання, аніж у первинній, що зумовлює проведення такої експертизи судово-медичними експертами.

Крім того, відповідно до документів про надання похоронних послуг встановлено, що тіла ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (т.1, а.с.87, а.с.64) на момент укладення правочину про здійснення похорону, перебували в «СМЕ».

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи захисника, оскільки вони були повністю перевіреними під час судового розгляду та спростовані.

Апеляційний суд не має сумнівів в тому, що експерти судово-медичного бюро проводили експертизу трупів за умов їх наявності в бюро.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта про те, що процесуальні дії з ОСОБА_7 проводилися в статусі свідка кримінального провадження, а не в якості підозрюваного чи обвинуваченого, а тому докази кримінального провадження є недопустимими.

Частина 1 ст. 87 КПК України передбачає: «недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини».

Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, слід виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Для визнання доказу недопустимим відповідно до ч. 2 або 3 ст.87 КПК України, необхідно зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.

Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 ст. 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Апеляційний суд виходять з того, що зміст норми ст.87 КПК України вказує, що недопустимість доказів в кримінальному провадження має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил ст.87 КПК України, колегія суддів зазначає, що показами, поясненнями ОСОБА_7 , які надані під час огляду місця події, слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення обставин ДТП, в статусі свідка, до проведення вказаних процесуальних дій були відсутні дані про те, що саме ця особа винувата у порушенні правил дорожнього руху, а висновок експерта, яким було встановлено, що саме дії цієї особи призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 3 ст. 286 КК, був наданий вже після проведення слідчого експерименту, не може означати недопустимість таких доказів.

Щодо акцентування захисника на певні процесуальні порушення під час оглядів місця події, слідчого експерименту, апеляційний суд вказує, що зазначені документи були підписані всіма учасниками без зауважень, а тому такі доводи захисту є безпідставними та направлені на створення штучних обставин для виправдання ОСОБА_7 .

Щодо відсутності підпису слідчого у схемі ДТП, апеляційний суд вважає, що така обставина має суто технічних характер та не є підставою для визнання доказу недопустимим, адже такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що схема підписана всіма учасниками події (водієм ОСОБА_7 , понятими ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ) та повністю відповідає зафіксованим обставинам у протоколі.

Крім того, відсутність одного підпису не порушує істотно права і свободи обвинуваченого, а тому відсутні підстави для визнання доказу недопустимим.

Щодо доводів захисника про те, що смерть потерпілих могла настати не від зіткнення з автомобілем «ГАЗЕЛЬ» під керуванням обвинуваченого, а від падіння на мотоциклі, судова колегія дійшла до наступних висновків.

Висновком експерта за №3440 від 27.08.2014 р. трупа ОСОБА_15 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_33 була відкрита черепно-мозкова травма, що виразилася переломом лобової, ґратчастої, клиноподібної кісток з розбіжністю лускатого шва праворуч; крововиливами над - та під оболонки правої гемісфери головного мозку; осередками некрозу, вторинними крововиливами головного мозку, що ускладнилася розвитком його набряку.

Тілесні ушкодження ОСОБА_15 , які є наслідком смерті, не виключаються через зіткнення з автомобілем.

Висновком експерта за №3441 від 26.08.2014 р. трупа ОСОБА_14 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_14 була поєднана тупа травма тулуба і кінцівок, з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилася жировою емболією легень по малому колу кровообігу середнього ступеня тяжкості та розвитком шоку, який став безпосередньою причиною смерті.

Тілесні ушкодження ОСОБА_14 , які є наслідком смерті, не виключаються через зіткнення з автомобілем.

Виходячи з вказаного, колегія суддів вважає, смерть потерпілих є результатом зіткнення з автомобілем «ГАЗЕЛЬ» про що свідчать документи кримінального провадження, зокрема висновки судово-медичних експертів, протоколів огляду та слідчого експерименту.

Доводи про те, що смерть потерпілих могла настати від тілесних ушкоджень, яки утворились від падіння з мотоциклу, є непереконливими, виходячи з того, що така складність та множинність тілесних ушкоджень могла відбутися лише в результаті контакту їх тіл з іншим об`єктом матеріального світу - автомобілем, яким керував обвинувачений.

Колегія суддів також відхиляє доводи про те, що під час огляду місця події 26.07.2014 р. експерт був позбавлений кваліфікації судового експерта з правом проведення судової інженерно транспортної експертизи.

Вказані доводи були повністю спростовані в суді першої інстанції, з якими погоджується й апеляційний суд.

Так, експерт ОСОБА_19 має свідоцтво №162 експерта за спеціальністю 10.2, яке з 19.01.2017 р. визнано недійсним, отже на момент огляду місця події та проведення експертизи, судовий експерт не був позбавлений права проведення експертизи за вказаною спеціальністю.

Посилання захисту на не дослідження речових доказів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки судом першої інстанції не покладалися в обсяг доказів винуватості ОСОБА_7 речові докази кримінального провадження, що свідчить мотивувальна частина вироку та записи судових засідань, а тому не підлягає перевірці під час апеляційного провадження.

Заявлені стороною захисту клопотання в суді першої інстанції, в тому числі й про проведення відповідних слідчих дій, вирішувались місцевим судом, усупереч твердженню апелянта в скарзі, в установленому кримінальним процесуальним законом порядку.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив захиснику в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, повторних допитів експертів, понятих, проведення повторних судових експертиз, оскільки вони є необґрунтованими стороною захисту та не вказують на сумніви, які потрібно перевірити шляхом вчинення вказаних дій.

Враховуючи тривалість розгляду провадження, апеляційний суд вважає, що така кількість клопотань є намаганням сторони захисту затягнути розгляд кримінального провадження та штучно створити докази невинуваті ОСОБА_7 в супереч встановленим матеріалами провадження, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість обвинуваченого в скоєному злочині.

З приводу клопотання захисника про повторне дослідження доказів кримінального провадження під час апеляційного перегляду колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Захисник в апеляційній скарзі прохав апеляційний суд дослідити всі докази, які досліджувались під час розгляду провадження в суді першої інстанції, однак вказане клопотання не може бути задоволено з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України, адже усі докази були досліджені судом повно і без порушень, доводами апелянта цей факт не спростовується, а лише виражається незгода із оцінкою доказів судом.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник наводить аналогічні доводи тим, що надавалися під час розгляду провадження в суді першої інстанції і, яким надана правова оцінка судом, виражає незгоду із вироком суду, і не спростовує об`єктивними даними висновки місцевого суду.

Сам по собі факт незгоди сторони захисту з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для повторного дослідження доказів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту і обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового слідства є таким, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений, всі свідки, ретельно досліджені всі докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого і захисника у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія також відхиляє і доводи апеляційної скарги цивільного відповідача «Універсал ЗОСС» та вважає, що рішення суду щодо стягнення моральної шкоди з відповідача є правильним, оскільки вина ОСОБА_7 доведена повністю та сумнівів в тому, що він, будучи водієм підприємства, порушив вимоги ПДР України, які стали наслідком ДТП, у апеляційного суду відсутні.

Отже, судова колегія вважає, що істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування обвинувального вироку, відносно ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів дійшла наступного.

Колегія судів наголошує про те, що призначення покарання пов`язане із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), та які враховуються судовою колегією під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, врахував необережну форму вини обвинуваченого, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, похилий вік, здоров`я обвинуваченого і стійкі соціальні зв`язки.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що при призначені покарання суд першої інстанції повинен був врахувати і дії водія мотоцикла ОСОБА_14 , які суттєво зменшують ступінь суспільної небезпеки дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, відповідно до висновків експертів №489/14 від 21.08.2014 року (т.2 а.с. 182-188); №612/14 від 18.09.2014 року (т.2 а.с. 214-222), №650/14 від 30.10.2014 року (т.2 а.с. 204-211), №79/15 від 24.02.2015 року (т.2 а.с. 192-200), постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2015 р. (т.3 а.с.177) водій ОСОБА_14 мав технічну можливість уникнути зіткнення при умовах руху з дозволеною швидкістю в населеному пункті, тобто дотримання вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9б ПДР України.

Оскільки зазначені обставини за висновком експерта знаходиться також в причинному зв`язку з пригодою, а тому безперечно сприяли настанню наслідків у виді смерті двох осіб.

Колегія суддів вважає, що принципи справедливості і індивідуалізації покарання вимагають врахування зазначених обставин при призначенні покарання ОСОБА_7 , суспільна небезпека особи, якого, а також його дії оцінюється як така, що заслуговує відповідного покарання.

Апеляційний суд враховує вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я і вік та вважає, що покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбування є досить суворим в даному випадку для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і вважає, що у даному провадженні наявні підстави для пом`якшення основного покарання до 5 років позбавлення волі та застосування ст. 75 КК України до вказаного покарання із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на категорію злочину і його наслідки, суд апеляційної інстанції не звільняє обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, що на переконання колегії суддів свідчить на виваженість і справедливість остаточного рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають задоволенню частково в частині призначеного кримінального покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу вирішеного судом першої інстанції цивільного позову в частині відшкодування витрат пов`язаних з похованням та стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілих, то колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ПрАТ «СК «АРКС», виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог потерпілих, суд першої інстанції ретельно не перевірив усіх вимог, які стосуються стягненню відшкодування шкоди з ПрАТ «СК «АРКС».

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції стягнув на користь ОСОБА_12 витрати пов`язані з похованням ОСОБА_15 у розмірі 7795 грн. та моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої у розмірі 14616 грн.,

Також судом стягнуто на користь ОСОБА_13 витрати на поховання ОСОБА_14 у розмірі 9200,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 14616,00 грн.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «АРКС», дійшла до висновку, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Так, відповідно до статті ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Положення ч. 2 ст. 1188 ЦК застосовуються у випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Тобто володільці цих джерел, які спільно завдали шкоди, несуть солідарну відповідальність незалежно від своєї вини.

Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

У пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Судовою колегією встановлено, що 10.04.2014 р. між АТ «СК «АРКС» та ПСК «ВТП «Універсал ЗОССТ» укладено поліс обов`язкового старахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/62327/07, відповідно до умов якого було забезпечено ТЗ ГАЗ 3302, д.н. НОМЕР_3 .

26.07.2014 р. на вулиці Дніпропетровське шосе, що у м. Запоріжжя, поблизу будинку 60 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТЗ ГАЗ 3302, д.н. НОМЕР_3 та мотоциклу Ямаха, д.н. НОМЕР_2 , в результаті якої, від отриманих тілесних ушкоджень, загинули водій мотоциклу ОСОБА_14 та пасажир ОСОБА_15 .

Відповідно до висновків експертів №489/14 від 21.08.2014 року (т.2 а.с. 182-188); №612/14 від 18.09.2014 року (т.2 а.с. 214-222), №650/14 від 30.10.2014 року (т.2 а.с. 204-211), №79/15 від 24.02.2015 року (т.2 а.с. 192-200), постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2015 р. (т.3 а.с.177), порушення водієм мотоцикла ОСОБА_14 правил дорожнього руху (п.п.12.3, 12.4, 12.9б ПДР України) знаходиться також в причинному зв`язку з пригодою, а тому безперечно сприяли настанню наслідків у виді смерті двох осіб.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що розмір страхового відшкодування має визначатися шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два (моральна шкода кожному потерпілому 14616,00 : 2 = 7308,00 грн.; витрати на поховання ОСОБА_14 9200 : 2 = 4600,00 грн.; витрати на поховання ОСОБА_12 7795 : 2 = 3897,50 грн.).

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілим підлягає зміні, а цивільні позови ОСОБА_13 , ОСОБА_12 до вказаного відповідача, - задоволенню частково.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Підприємства споживчої кооперації виробничо-торгівельного підприємства «Універсал ЗОСС» - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Нагляд за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_12 , задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на поховання у розмірі 3897 грн. (три тисячі вісімсот дев`яноста сім гривень) 50 коп. та 7308 грн. (сім тисяч триста вісім гривень) у відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на поховання у розмірі 4600 грн. (чотири тисячі шістсот гривень) та 7308 грн. (сім тисяч триста вісім гривень) у відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_34 ОСОБА_35 ОСОБА_36 ОСОБА_37 . Гончар

Дата документу Справа № 334/2320/15-к