Справа № 495/2431/16-к
Номер провадження 1-кп/495/123/2023
УХВАЛА

про продовження строку запобіжного заходу

01 лютого 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

колегіально у складі головуючого судді доповідача ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 115 ч.2 п. 6.12, ст. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст. 115 ч.2 п. 6.12, ст. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 115 ч.2 п. 6.12, ст. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст. 115 ч.2 п. 6.12, ст. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області обвинуваченому ОСОБА_3 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , був продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та домашній арешт відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що на даний час розгляд кримінального провадження не завершено. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вони можуть переховуватись від суду, чим будуть перешкоджати судовому розгляду. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не має.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, наразі перебуває у лавах ЗСУ.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_8 підтримали позицію своїх підзахисних.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 підтримала позицію свого підзахисного та також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора і просив змінити її підзахисному запобіжний захід на домашній арешт. Зазначила, що її підзахисний перебуває під вартою тривалий час, злочин вчинений ним відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання 01.05.2015 року по день набрання вироком законної сили, оскільки кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено 30.04.2015 року, відтак на даний час з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання останній перебуває під вартою понад п`ятнадцять років, що є підставою для змінення запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника та заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки він вже перебуває під вартою понад п`ятнадцять років з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Відповідно до ст. 383 ч.3 КПК України усі питання, пов`язанні з судовим розглядом, крім питання, передбаченого частиною третьою ст. 331 КПК України, судді і присяжні вирішують спільно.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того суд враховує, що приписами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Окрім того, положеннями п. ґ) ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року передбачено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Законом України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Отже, зазначений закон погіршує становище обвинувачених у порівнянні з попередньою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України (закон № 838-VIII від 26.11.2015 року).

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зазначена позиція також знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, справа № 663/537/17, провадження №13-31кс18, відповідно до якої:

«61. Однак, зараховуючи на підставі ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення у строк відбування покарання, суд бере до уваги сам факт перебування особи під вартою, а не окремі процесуальні аспекти його застосування, як-от: підстави, порядок, мета та ін.

62. Підстави, порядок та мета, а також законність попереднього ув`язнення є предметом дослідження на більш ранніх етапах кримінального провадження до моменту призначення покарання та зарахування в його строк строку попереднього ув`язнення.

63. Вищенаведені та інші процесуальні аспекти випливають з правової природи самого попереднього ув`язнення, а не з порядку зарахування його строку у строк покарання на етапі призначення покарання.

64. Вони жодним чином не впливають на визначений у КК України алгоритм зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання (день за день або ж день за два дні).

65. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду констатує, що:

- «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;

- зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його);

- Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону».

Таким чином, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_3 має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання 01.05.2015 року по день набрання вироком законної сили, оскільки кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено 30.04.2015 року.

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, відтак на даний час з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту фактичного затримання останній перебуває під вартою понад п`ятнадцять років, що є підставою для відмови в клопотанні щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання та обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не проведенні судових дебатів, суд дійшов висновку про необхідність обрання у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім тогобудь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчасно з`являється за викликами до суду, а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не проведені судові дебати, суд дійшов висновку про необхідність продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім тогобудь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчасно з`являється за викликами до суду, а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не проведені судові дебати, суд дійшов висновку про необхідність продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби. Крім тогобудь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331, 369-372, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, який діє до 01.04.2023 року включно.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 20.00 години до 05.00 години наступної доби, строком на два місяці, який діє до 01.04.2023 року включно.

У задоволені клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити його із під варти в залі суду.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю мешкання за адресою: АДРЕСА_3 строком на два місяці, який діє до 01.04.2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;

- не відлучатися за межі м. Арциз, Одеської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Повний текст ухвали оголосити 02.02.2023 року о 15.00 год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: ОСОБА_1