ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3701/22 Справа № 200/1933/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000925 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює ДП «Дніпростандартметрологія» інженером, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_10 було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 122411,63 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

08 листопада 2016 руку приблизно о 15.30 год. ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі», д/н НОМЕР_1 , виїжджав з території автостоянки супермаркету «Варус», яка розташована за адресою: м.Дніпро вул.Панікахи, 15, на пішохідний перехід з лівим поворотом у напрямку проїзду О.Гальченка в м.Дніпрі. Під час руху ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу справа наліво за напрямком його руху, внаслідок чого допустив на неї наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

ОСОБА_10 порушив вимоги п. 18.1 ПДР України, невиконання яких перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, в задоволенні цивільного позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги вказує, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим, він повністю погоджується з усіма доводами, викладеними в апеляційній скарзі його захисника. Також вказує, що письмова відповідь Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР від 08 червня 2017 року за №К-538/2 спростовує неправдиві пояснення потерпілої щодо обставин ДТП. Вважає, що порушення ПДР України саме потерпілою знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, в задоволенні цивільного позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги вказує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, а також суд при розгляді справи допустив неповноту. Вказує, що суд взяв до уваги тлумачення експертом на свій розсуд того положення, що в разі, коли пішохід вже знаходився на пішохідному переході, для водія цей перехід становиться неругульованим, але не встановив, якими нормативними актами чи пунктами ПДР України це передбачено. Звертає увагу, що висновок судової автотехнічної експертизи було складено лише на підставі вихідних даних, вказаних у постанові слідчого, без дослідження матеріалів справи, що підтвердив у судовому засіданні і сам експерт, а тому зазначена експертиза є односторонньою та неповною. Вказує, що відповідно до протоколу огляду місця ДТП на ділянці огляду дорожня розмітка відсутня, що спростовує показання потерпілої про те, що вона переходила дорогу по зебрі. Вважає, що невинуватість ОСОБА_10 також підтверджується розпискою потерпілої про те, що вона жодних претензій з приводу отриманих нею травм не має. Зазначає, що потерпіла під час досудового розслідування та під час судового розгляду надавала різні показання. Вважає, що саме дії потерпілої, які виразились у грубій необережності, а саме недотримання ПДР України та неуважності до оточуючих обставин (потерпіла раптово вибігла на проїзну частину дороги поза регульованим пішохідним переходом) знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП. Зазначає, що із схеми місця ДТП неможливо встановити місце ДТП, оскільки воно не позначено, при цьому на ній зазначено, що є пішохідний перехід, а він регульований та ніякої горизонтальної розмітки зебра на ньому не має. Звертає увагу, що потерпіла є пенсіонеркою, а тому суд при визначенні розміру втраченого заробітку безпідставно послався на ч. 1 ст. 1197 ЦК України, яка регулює відносини при визначені заробітку, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, при цьому в матеріалах провадження відсутні та судом під час розгляду провадження не встановлено, що потерпіла перед ДТП десь працювала. Вказує, що всупереч зазначеному у вироку суду на час його ухвалення було відшкодовано потерпілій 12659,49 грн., що підтверджується і первісним позовом останньої.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в них.

Прокурор проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілого, також, заперечував проти задоволення апеляційних скарги захисника та обвинуваченого, посилався на їх необґрунтованість.

Потерпілий підтримав думку свого представника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_10 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схему до нього від 09 листопада 2016, відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості, в районі ТЦ «Терра», по вул. Панікахи в м.Дніпро; протокол огляду транспортного засобу від 10 листопада 2016 року, відповідно якого було оглянуто автомобіль «Міцубісі», д.н. НОМЕР_1 .

А, також, на висновок експерта №6/10.1-84 від 24 січня 2017 року, висновок експерта №237-е від 26 січня 2017 року та покази потерпілої ОСОБА_8 , судового експерта ОСОБА_11 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_10 08 листопада 2016 року, грубо порушуючи вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, наближаючись до пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу справа наліво за напрямком його руху, внаслідок чого допустив на неї наїзд, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Водночас, захисник та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах посилаються на неналежність та недопустимість такого письмового доказу, як протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09 листопада 2016 року зі схемою до нього, оскільки в даному протоколі на ділянці огляду відсутня дорожня розмітка. З цих підстав, захисник та обвинувачений вказують на те, що покази потерпілої, надані нею в суді, про те, що вона переходила дорогу по пішохідному переходу не відповідають фактичним обставинам справи.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційних скарг, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та надуманими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до отриманих судом першої інстанції та досліджених в ході судового провадження показів потерпілої, ОСОБА_8 показала суду, що 08 листопада 2016 року приблизно о 15.30 год. вона перебувала на вул. Панікахи в м. Дніпрі, дочекавшись, коли загориться зелений сигнал світлофору на пішохідному переході і пішоходи розпочали рух, також почала переходити проїзну частину вулиці в напрямку ТЦ «Терра» разом з іншими. Автомобілів поблизу не було, вони стояли на перехресті. Коли вона пройшла приблизно один - два метри, їй практично назустріч з парковки виїхав автомобіль «Міцубісі», який її збив і вона впала. Водій ОСОБА_10 вийшов з автомобіля та відвіз її до лікарні, де в неї виявили перелом лівої ноги зі зміщенням.

Відповідно до дослідженого та оціненого судом першої інстанції протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09 листопада 2016 року зі схемою до нього, вбачається, що в протоколі було детально зафіксовано загальний вигляд місця ДТП, а саме ділянка місцевості в районі ТЦ «Терра» по вул. Панікахи в м. Дніпрі, а також усі сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів, в тому числі, протокол містить відмітки про те, що на ділянці огляду наявні дорожні знаки 5.35.1 та 5.35.2, що відповідно до ПДР України позначають пішохідний перехід.

Вказане спростовує доводи захисника та обвинуваченого про те, що потерпіла дала неправдиві покази з приводу того, що вона переходила ділянку дороги по зебрі.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілої, вони є логічними, послідовними, достатньо деталізованими і узгодженими як між собою, так і з письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла з будь-яких причин обмовила чи могла обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що схема місця ДТП дійсно не містить місце зіткнення, однак приходить до висновку про те, що вказане не є суттєвим порушенням вимог КПК України та не тягне за собою визнання вказаного доказу недопустимим та неналежним, оскільки огляд ділянки проводився 09 листопада 2016 року - на наступний день після ДТП, за відсутності учасників ДТП, так як ОСОБА_10 08 листопада 2016 року свідомо залишив місце ДТП, органи поліції про факт ДТП не повідомив, тим самим завадив співробітникам поліції безпосередньо одразу після ДТП огляду ділянку місцевості, за наявності транспортного засобу, можливості встановити точне місце зіткнення та в подальшому відобразити на схемі ДТП.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини потерпілої ОСОБА_8 колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються поясненнями як потерпілої ОСОБА_8 , так і дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №6/10.1-84 від 24 січня 2017 року, відповідно якого в даній дорожній обстановці обвинувачений ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України та технічна можливість уникнути даної ДТП для ОСОБА_10 визначалася виконанням ним вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. При даному механізмові події дії ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.18.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.

При цьому, судом першої інстанції з метою повного та всебічного встановлення обставин кримінального провадження, під час судового провадження, було допитано експерта ОСОБА_11 , який підтримав наданий ним експертний висновок та зазначив, що водій «Міцубісі» виїжджав з парковки, розташованої біля ТЦ «Терра», на проїжджу частину вул. Панікахи і не рухався по перехрестю, а тому в даній дорожній обстановці для водія пішохідний перехід, на якому перебувала потерпіла, являвся нерегульованим, у зв`язку з чим у висновку він вказав, що водієм не були виконані вимоги п. 18.1 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП, що спростовує відповідні доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі.

Додатково, експерт ОСОБА_11 , будучи повідомлений судом про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів та складаючи присягу, показав суду першої інстанції, що даних для проведення експертизи №6/10.1-84 від 24 січня 2017 року, які були надані слідчим у постанові про призначення експертизи, було достатньо і вони були повні, щоб зробити однозначний висновок та встановити причинний зв`язок між порушенням водієм Правил дорожнього руху та подією дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок №6/10.1-84 від 24 січня 2017 року отриманий у порядку, передбаченому КПК України, у відповідності до ст. ст. 242, 243 КПК України, складений уповноваженою особою експертом, який має право проводити зазначене дослідження та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 374, 375 КК України у відповідності до ст. ст. 101, 102 КПК України,а тому підстав вважати даний висновок недопустимим та неналежним доказом, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

Окрім цього, в ході судового провадження було встановлено та підтверджено причинно-наслідковий зв`язок отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок ДТП , зокрема, дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №237-е від 26 січня 2017 року, відповідно до змісту якого вбачається, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, гемартрозу лівого колінного суглобу з послідуючим розвитком після травматичної згинально-розгинальної контрактури лівого колінного та лівого гомілковостопного суглобів могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося автозасобу з можливим послідуючим падінням на тверде дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди, не задовго до надходження її до медичного закладу, тобто в термін, на який вказує потерпіла ОСОБА_8 .

Таким чином, сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів підтверджує, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження повністю підтверджена та доведена в установленому законом порядку.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Тож, твердження захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника колегія суддів розцінює як такі, що є обраною лінією захисту та спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне.

Поміж іншого, 13 грудня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК подав до апеляційного суду клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження висновку експертного дослідження №ЕД-19/104-21/37728-ІТ від 10 грудня 2021 року, проведеного за ініціативою останнього, просив його дослідити, надати йому відповідну оцінку та врахувати при прийнятті судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на те, що цей доказ вже було прийнято шляхом долучення до матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України приходить до висновку про необхідність дослідити висновок №ЕД-19/104-21/37728-ІТ від 10 грудня 2021 року та надати йому відповідну оцінку, як доказу в даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до висновку №ЕД-19/104-21/37728-ІТ від 10 грудня 2021 року вбачається, що експерту для проведення вищезазначеного експертного дослідження для ознайомлення було надано копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09 листопада 2016 року, схеми до протоколу огляду місця ДТП від 09 листопада 2016 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 листопада 2021 року, схеми до протоколу огляду місця ДТП від 27 листопада 2021 року, пояснень водія ОСОБА_10 від 27 листопада 2017 року. Провівши дане експертне дослідження, експерт дійшов висновку про те, що при заданих вихідних даних водій автомобіля «Міцубісі Ланцер 9» ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

Дослідивши висновок експерта №ЕД-19/104-21/37728-ІТ від 10 грудня 2021 року, колегія суддів вважає, що він не може бути прийнятий до уваги як такий, що спростовує вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. ст. 69, 70, 101, 102 КПК України передбачено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, відповідно до Закону України "Про судову експертизу" має право на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Експерт дає висновок від свого імені, особисто його підписує і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено, зокрема, перелік питань, що були поставлені експертові, опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом, докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка, обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

За завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно пункту 1.7 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 №1950/5), разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту за потреби надаються всі матеріали кримінального провадження, справи про адміністративне правопорушення, цивільної, господарської, адміністративної справи. Якщо орган, який призначив експертизу, не може направити експерту всі матеріали справи, він повинен надати: протокол огляду місця події разом зі схемою та іншими додатками; протокол огляду ТЗ; протокол відтворення обстановки й обставин події.

Проте, як було встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачений самостійно, в приватному порядку, звернувся до Дніпропетровського НДЕКЦ із заявою про проведення експертного дослідження по факту ДТП, яка відбулась 08 листопада 2016 року в Шевченківському районі м. Дніпра за участю водія автомобіля Мітцубісі Лансер (, н/з НОМЕР_1 Корчика ОСОБА_12 . При цьому, за основу для проведення експертного дослідження, експертом були взяті обставини пригоди та вихідні дані, які вказані обвинуваченим в заяві, тобто, дане експертне дослідження проведено, однобічно, лише на основі показів ОСОБА_10 , без відкриття даного письмового доказу стороні обвинувачення, поза межами досудового провадження, без надання можливості стороні обвинувачення поставити на вирішення експерту свої питання, що є порушенням вимог КПК України.

Матеріали кримінального провадження в установленому законом порядку судовому експерту, також, не направлялись, обвинуваченим судовому експерту на ознайомлення було надано лише копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09 листопада 2016 року, схеми до протоколу огляду місця ДТП від 09 листопада 2016 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 листопада 2021 року, схеми до протоколу огляду місця ДТП від 27 листопада 2021 року, пояснень водія ОСОБА_10 від 27 листопада 2017 року. Покази потерпілої при проведенні експертного дослідження не враховувались, як і не враховувалась та обставина, що місце ДТП обвинувачений одразу покинув, що призвело до неможливості встановити більш точні дані про ДТП, момент зіткнення, розташування транспортного засобу тощо. Про кримінальну відповідальність за неправдивий висновок, експерт, в установленому законом порядку, не повідомлявся.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необ`єктивність доводів захисника та обвинуваченого про те, що висновок експерта №ЕД-19/104-21/37728-ІТ від 10 грудня 2021 року є належним доказом, який повинен бути прийнятий до уваги судом апеляційної інстанції та який беззаперечно спростовує вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки при проведенні даної експертизи не були використані всі інформаційні джерела за кримінальним провадженням, експертиза замовлена обвинуваченим із порушенням установленого законом порядку, а тому висновки даної експертизи є невмотивованими та зробленими однобічно, зокрема, на користь обвинуваченого і лише з тих вихідних даних, які надані особисто обвинуваченим, що свідчить про намагання ОСОБА_10 уникнути від обов`язку по відшкодуванню завданої шкоди потерпілій та кримінальної відповідальності, за вчинений злочин за допомогою даної експертизи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що невизнання ОСОБА_10 вини у вчиненні кримінального правопорушення, та доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є лише обраною лінією захисту з метою уникнення останнім від кримінальної відповідальності, яка як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної не знайшла свого обґрунтованого підтвердження.

Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і обрану лінію захисту обвинуваченого, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків і потерпілого, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду і закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченого інкримінованого йому складу злочину, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 В ОСОБА_13 А ОСОБА_14