Єдиний унікальний номер 722/1505/22
Номер провадження 1-в/722/188/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений подане клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав незадовільного стану його здоров`я, адже він страждає важким захворюванням та не може проходити належне лікування в місцях позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечували з огляду на те, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, не виявляє бажання працювати та допускав порушення режиму відбування покарання, відповідно не досяг необхідного ступеня виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Стан здоров`я засудженого дійсно незадовільний, у зв`язку з чим, на даний час, він перебуває в Шепетівській МОЛ для вирішення питання про можливість його звільнення за ст.84 КК України.

Заступник голови спостережної комісії Дністровської РДА ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, натомість звернувся до суду з письмовою заявою провести розгляд справи без його участі. Вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Заслухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком апеляційного суду Донецької області від 24.05.2017 року за ст.187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання засудженому відраховано з моменту його затримання, тобто з 10.04.2017 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання за даним вироком строк його попереднього ув`язнення з 10.04.2017 року по 24.05.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_5 13.01.2024 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 , із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення, відбув 5 років 11 місяців позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 1 рік 1 місяць

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 10.04.2017 року.

З 13.04.2017 року утримувався в ДУ «Маріупольський СІЗО». Характеризувався посередньо. Режим утримання та розпорядок дня не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 19.08.2017 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався негативно. Допустив 2 порушення режиму відбування покарання.

З 08.02.2018 року відбував покарання в ДУ «Райковецька ВК №73». Характеризувався посередньо. Режим утримання та розпорядок дня не порушував.

З 22.03.2018 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо. Режим утримання та розпорядок дня не порушував.

З 11.07.2018 року утримувався в МОБ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4». Характеризувався посередньо.

З 25.09.2018 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо.

З 03.12.2018 року утримувався в МОБ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4». Характеризувався посередньо.

З 05.05.2019 року відбував покарання в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо.

З 30.05.2019 року відбував покарання в ДУ «Даріївська ВК №2». Характеризувався посередньо.

З 08.10.2019 року утримувався в ДУ «Торецька ВК №2». Характеризувався посередньо.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.

Разом з тим, праця засудженого під час відбування покарання, є одним з ключових елементів, які у своїй сукупності вказують на перевиховання засудженого та становлення його на шлях виправлення.

Так, засуджений ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання, в різних установах, не працював, у зв`язку з небажанням цього робити.

Доводи засудженого з приводу неможливості ним працювати за станом здоров`я суд оцінює критично, адже в матеріалах справи відсутні заяви засудженого про забезпечення його будь-якими легкими роботами, не пов`язаними з фізичною працею (днювальний, черговий, тощо).

Згідно ч.5 ст.118 КВК України засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Залучається до робіт з благоустрою відділення та прилеглої території, проте свідомо уникає їх виконання, або перекладає їх виконання на інших засуджених. Допускає порушення вимог пожежної безпеки і праці.

Із змісту ст.81 КК України вбачається, що одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого даної пільги є сумлінна поведінка.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагує агресивно.

Посягає на права і свободи, честь і гідність персоналу установи.

Свідомо не утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має неохайний зовнішній вигляд.

Зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснює, свідомо використовує їх не за призначенням.

Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.

Згідно розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Корисна ініціатива засуджених реалізується шляхом їх участі у програмах диференційованого виховного впливу, роботі гуртків за інтересами (прикладної творчості, художньої самодіяльності тощо) та у спортивних секціях, порядок роботи яких затверджується наказом начальника установи.

З матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Участі в програмах диференційованого виховного впливу чи загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні також не приймає.

Згідно протоколів засідання комісії ДУ «Торецька ВК №2» ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні статей 101 КВК, 81,82 КК України як особі, що не довела свого виправлення.

Суд погоджується з таким висновком адміністративної комісії щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, з огляду на досліджені характеризуючи дані та матеріали особової справи.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 не доводять факту його виправлення, а тому він не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя:

Повний текст ухвали складено 16.12.2022 року