Справа № 130/3016/22
Провадження №11-кп/801/181/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Шепель
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем: ОСОБА_4 ,

за участі: обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні прокурором у ньому ОСОБА_7 було заявлено клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, ризики, які були підставою при обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати.

Суд знайшов обґрунтованими доводи прокурора, а тому ухвалою від 10 січня 2023 року продовжив ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів - до 10 березня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що подане прокурором клопотання є необґрунтованим, а ризики не доведені належними та достатніми доказами, чого суд не взяв до уваги, а також залишив поза увагою обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, те, що у обвинуваченого є місце проживання у м. Умань Черкаської області та він працює неофіційно різноробочим.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав до суду заяву в якій просить розглянути апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без його участі у зв`язку із зайнятістю у інших справах, при цьому наполягав на відмові у задоволенні апеляційних вимог.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які, не заявляючи клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі прокурора, підтримали апеляційну скаргу, перевіривши її доводи, а також надані судом першої інстанції копію клопотання прокурора та копію ухвали суду від 10.01.2023, апеляційний суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 9 КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, судом враховано, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання в ході досудового розслідування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли та продовжують існувати, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином та у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі понад 5 років, він є раніше судимим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , зокрема, особистого зобов`язання, з огляду на наведене, не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ч.1 ст. 177 КПК України.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у низці рішень якого, а саме, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3