Дата документу 07.11.2022 Справа№ 337/6550/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1068/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/6550/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12.05.2021 року приблизно о 14 годині 50 хвилин, знаходячись у приміщенні магазину «Єва №112» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізького Козацтва, буд.27, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав з магазину товар на загальну суму 337 грн. 75 коп. ( без ПДВ), який сховав під своєю курткою та направився до виходу з магазину, пройшовши повз касову зону та не розплатився за вищевказаний товар, після чого покинув приміщення магазину, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на вказану суму.

11.06.2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Лахтинська, буд.10, біля кімнати 136, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, скориставшись тим, що двері кімнати № НОМЕР_1 були відчинені, шляхом вільного доступу, проник до приміщення вказаної кімнати, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1869 грн. 61 коп.

25.08.2021 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у якості покупця в торговельному приміщенні магазину «Єва» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 190, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажу товар, який сховав у надягнені на себе шорти та, не розрахувавшись за товар, виніс через касу, покинувши приміщення магазину, спричинивши ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 291 грн. 13 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати. Виключити з числа обставин, які пом`якшують покарання, щире каяття. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань призначити 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарання з урахуванням вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року остаточно призначити покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. У строк покарання зарахувати покарання відбуте за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року. Свої вимоги мотивував тим, що кримінальні правопорушення у даній справі обвинуваченим було вчинено до постановлення вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року, проте суд помилково не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК. Крім того, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, у суду були підстави для призначення обвинуваченому остаточного покарання шляхом часткового складання покарань, що входять у сукупність злочинів. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про наявність у обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття. Також, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який має не зняті та непогашені судимості, вчинив корисливі злочини не дивлячись на те, що на розгляді суду вже перебувало кримінальне провадження щодо нього, будь-якою суспільно корисною працею не займався і не займається, як наслідок завдана шкода залишилась невідшкодованою, а викрадене майно було частково повернуто потерпілим лише в ході слідчих дій. Таким чином, у суду не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги поданої скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги прокурора та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК остаточно до покарання у виді 4 місяців арешту.

Кримінальні правопорушення у даній справі обвинуваченим вчинено 12.05.2021 року, 11.06.2021 року та 25.08.2021 року, тобто до постановлення вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Між тим, суд першої інстанції наведених вимог кримінального закону не врахував та не призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК.

Крім того, згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі та умовах, визначених у статті 75 КК. При цьому ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

Проте зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без його належного обґрунтування.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, у вироку зазначив, що ним враховано характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, відшкодування потерпілій ОСОБА_9 шкоди шляхом повернення викраденого майна та часткове відшкодування шкоди ТОВ «РУШ»; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів; на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває.

Разом з цим, свого рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК суд належним чином не мотивував та не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

При цьому, на переконання колегії суддів, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких злочинів.

Також суд першої інстанції, хоча і зазначив у вироку, проте повною мірою не врахував, що обвинувачений має ряд непогашених та не знятих судимостей різного ступеня тяжкості. Покарання за раніше вчинені злочини він відбував в місцях позбавлення волі. Проте незважаючи на ці обставини обвинувачений до нормального життя не повернувся, ніде не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається і знову продовжив свою злочинну діяльність. У даній справі обвинуваченим вчинено 3 епізоди злочинної діяльності.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про стійкість його умислу щодо подальшого забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, а отже і про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Таким чином, поза увагою суду залишилися обставини, які мають значення при обранні порядку відбування призначеного покарання, а тому висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права.

У контексті наведених обставин вирок суду в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із вимогами апеляційної скарги прокурора про визначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням принципу часткового складання покарань. Адже обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість і не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, що дало суду право розглянути провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК, має постійне місце проживання, повністю відшкодував завдану шкоду ТОВ «РУШ», будь-яких тяжких наслідків в результаті вчинених ним протиправних дій не настало.

При цьому колегія суддів також виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

А тому колегія суддів вважає за необхідне при визначенні обвинуваченому покарання як на підставі ч.1 ст.70 КК, так і ч.4 ст.70 КК застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Переконливих аргументів в цій частині апеляційна скарга прокурора не містить.

Що стосується вимог прокурора про виключення з числа обставин, які пом`якшують покарання, щирого каяття, то вони не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не визнав щире каяття в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 покарання відбуте ним повністю за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2021 року за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4