14.04.2023 ЄУН 389/2470/21
провадження №1-кп/389/181/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000437 від 27.12.2020 року, стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кзил-Жар Таранівського району Кустанайської області (Казахстан), громадянина України, середньо-спеціальною освітою, вдівця, працюючого столяром у виробничо-структурному підрозділі «Знам`янське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Українська залізниця», учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, за наступних обставин.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, перед початком керування автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, не перевірив належним чином і не забезпечив технічно - справний стан і комплектність гальмівної системи транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим допустив порушення вимог п.п.31.1, 31.4 та 31.4.1 (в) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п.31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації; п.31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу), розпочав експлуатацію вищезазначеного технічно-несправного автомобіля, на якому, згідно висновку №57-ІТ від 21.01.2021 судової інженерно-транспортної (авто технічної експертизи технічного стану транспортного засобу), гальмівна система, у зв`язку з наявністю повітря в приводі заднього лівого колеса, знаходилась в несправному але працездатному стані, який виник до ДТП та міг привести до втрати гальмівних властивостей транспортного засобу, до небажаного і значного збільшення гальмового шляху, зміни траєкторії руху транспортного засобу під час його гальмування.

Не зважаючи на викладене, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 07.10 год. здійснював рух по вул.Партизанській у м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони смт Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області в напрямку вул.Грушевського, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України, згідно яких: п.1,5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху під час руху у вказаному напрямку, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху.

Так, ОСОБА_6 порушуючи вимоги п.п.12.1, 12.2 ПДР України (п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), рухаючись в населеному пункті зі швидкістю близько 50 км/год. перевищив допустиму та безпечну швидкість руху по умовам видимості меж проїзної частини (не більше 35-36 км/год. згідно висновку №3113/3114/21-27 від 04.08.2021 судової інженерно-транспортної авто технічної експертизи) в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались темною порою доби та інтенсивним рухом зустрічних транспортних засобів на вказаному відрізку проїзної частини, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та напрямок.

Під час подальшого руху на вказаному автомобілі у зазначеному напрямку, ОСОБА_6 , у порушення вимог п.19.3 ПДР України (п.19.3 У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення), під час зближення та подальшого зустрічного роз`їзду з трьома автомобілями (марки та реєстраційні номера, яких не встановлено), світло фар яких поступово погіршувало видимість проїзної частини по напрямку його руху, не вжив заходів до зниження швидкості до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом.

Свідоме перевищення ОСОБА_6 допустимої швидкості руху по умовам загальної видимості проїзної частини, що впливає на зупинний шлях автомобіля, призвело до того, що останній позбавив себе можливості своєчасно виявити на проїздній частині велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався біля краю проїзної частини в попутному напрямку та якого при русі з допустимою швидкістю, він мав об`єктивну можливість завчасно виявити та відповідно до вимог п.12.3 ПДР України (п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) своєчасно застосувати міри екстреного гальмування і тим самим мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста.

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_6 , та порушення ним вимог п.п.31.1, 31.4 та 31.4.1 (в), 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.1, 12.2, 12.3, та 19.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом здійснення на відстані 446, 83 м. до стели АЗС «WOG», розташованої за адресою: вул. Партизанська, 70 м. Знам`янка, наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №140 від 11.01.2021 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок: відкрита черепно-мозкова травма, під оболонкові крововиливи головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепу, рвано-забійна рана тім`яно-скроневої ділянки голови, численні переломи ребер, розриви легенів з внутрішньо-плевральним крововиливом, перелом хребта з пошкодженням спинного мозку, відкритий перелом хребта з пошкодженням спинного мозку, відкритий перелом лівої гомілки, закритий перелом правого передпліччя, садна, забійні рани голови, тулуба, кінцівок, які в сукупності мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

? Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав частково, а саме з приводу подій що сталися та кваліфікації скоєного злочину. Цивільний позов потерпілої визнав частково. Пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06.45 год. виїхав з місця свого проживання, а саме з АДРЕСА_1 на своєму автомобілі ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору, належному йому на праві приватної власності, на центральний ринок в м.Знам`янка Кіровоградської області, на закупи. На момент виїзду, автомобіль був справний із заміненою по сезону гумою на колесах. Крім того, вказав, що була темна пора доби, ще навіть не світало, зокрема на ділянці дороги зліва, де сталося ДТП. Був тверезий, в салоні автомобіля був сам. По напрямку його руху густий ліс, тож сонце там сходе пізніше. Опадів та туману не було. Дорожнє покриття було сухе та не слизьке, був мороз, тому калюжі на узбіччі замерзлі. Стрімкого потоку транспортних засобів не було, тому вже близько 06.55 год., їхав по вул.Партизанській в м.Знам`янка Кіровоградської області, проїхав АЗС «Shell» і зупинку «Промкомбінат» та рухався у напрямку АЗС «WOK». На автомобілі було увімкнено ближнє світло фар (лампочки встановлено заводом виробником), яке він не перемикав. Рухався по своїй смузі руху, ближче до правого краю, зі швидкістю близько 50 км/год. Так, у якийсь момент, він побачив, що у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, рухається легковий автомобіль, марку, реєстраційний номер та колір, він не запам`ятав, це була типу іномарка з увімкненим дуже яскравим (білим) світлом фар, дальнім чи ближнім зазначити не може. Швидкість вказаного автомобіля, він також зазначити точно не може, але вона була більше ніж у нього. Вказаний автомобіль він побачив приблизно на відстані 300 м. від нього, тоді він також розгледів, що позаду зазначеного автомобіля в зустрічному напрямку рухався один легковий автомобіль, марку, реєстраційний номер та колір якого він також не запам`ятав, який був з таким самим яскравим світлом фар, як у попереду їдучого автомобіля. Швидкість автомобіля зазначити не може. Цей другий легковий автомобіль знаходився на відстані близько 4-5 метрів та поступово почав наближатися до задньої частини його автомобіля. Коли зазначений другий автомобіль знаходився на відстані близько 20 метрів від його автомобіля, побачив, що він одночасно з тим, який увімкнув лівий покажчик повороту, раптово та різко для нього та частково виїхав на смугу його руху, тож він зрозумів, що той починає маневр обгону попереду їдучого автомобіля і відразу у цей момент прийняв дещо правіше щодо напрямку свого руху при цьому він зменшив швидкість руху, до якої саме зазначити не може, чи виїхав він у цей момент на узбіччя, не пам`ятає, але ніякого перепаду дорожнього покриття, не відчув. У цей момент побачив ще один автомобіль - третій автомобіль по заду зазначених, який рухався на невеликій відстані від другого, на якій саме, зазначити не може. У третього автомобіля було також увімкнене світло фар, чи ближнє чи дальнє зазначити не може, але воно було схоже на те, що і у попередньо зазначених автомобілів та він підтримував приблизно однакову з ним швидкість руху. У момент, коли зазначений третій автомобіль проїхав повз його, він відразу почув та відчув сильний удар об керований ним транспортний засіб та побачив, що щось вдарилося об лобове скло його автомобіля зліва. Тоді він відразу прийняв правіше щодо напрямку його руху та виїхав на узбіччя, зупинив свій автомобіль та увімкнув аварійну сигналізацію. Другий автомобіль маневр обгону так і не завершив, окрім вказаних транспортних засобів на проїзній частині у попутному із ним напрямку, попереду нього, чи позаду, не бачив, тоді він взагалі не бачив їдучого велосипедиста на проїзній частині. Коли вийшов з автомобіля, побачив на проїздній частині відірване велосипедне колесо, розкидані різноманітні інструменти та лежачого на узбіччі велосипедиста. Підійшовши до нього зрозумів, що той ще дихає.

Відразу зателефонував до поліції та повідомив про подію, що сталася. Після чого розгледів, що прямо під лівим колесом його автомобіля знаходився повністю деформований велосипед та побачив пошкодження і на його автомобілі - розбите лобове скло, подряпини на капоті, розбиту ліву фару та протитуманну фару. Згодом приїхали працівники поліції та швидка допомога, працівники якої констатували смерть велосипедиста. Свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає частково, хоча стверджує, що правил дорожнього руху не порушував. Також вважає, що органом досудового розслідування та потерпілою сфальсифікавоно деякі речові докази по справі, а саме потерпілою надано на дослідження щиток від іншого велосипеду, а не того, на якому їхав загиблий ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Також вважає, що велосипедист був одягнений неналежним чином, тобто згідно з положеннями ПДР України, останній повинен був якимось чином позначити засіб, тому у даній дорожній обстановці, не міг завчасно його виявити та відповідно відреагувати. Під час виступу в дебатах попросив вибачення у потерпілої та просив суворо не карати.

Допитана у справі потерпіла ОСОБА_4 надала суду показання, в яких зазначила, що загиблий ОСОБА_8 є її чоловіком, який був пенсіонером, не працював, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживав. Достатньо давно мав велосипед, назву якого вона не знає, завжди слідкував за його справністю та користувався ним тривалий час. Раніше ніколи не потрапляв у ДТП. Крім того, зазначила, що востаннє бачилась зі своїм чоловіком вдома 26.12.2020 близько 19.00 год, коли йшла на роботу у нічну зміну. Попрощавшись він їй повідомив, що планує ІНФОРМАЦІЯ_3 поїхати на базар в м.Знам`янка та дещо продати. На стан здоров`я він не скаржився. ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 11.00 год. їй зателефонували працівники поліції і повідомили, що її чоловік помер в результаті ДТП. Приїхавши на місце ДТП побачила свого чоловіка лежачим на узбіччі вул.Партизанській в м.Знам`янка, мертвим. По обстановці на дорозі впевнилася у тому, що сталося ДТП, обставини якої їй не відомо. Крім того, додала, що побачила розкидані речі, які зібрали у пакет, який забрала додому. Приблизно десь через тиждень, перебираючи речі в гаражі, в пакеті, в якій збирали речі, що валялися на дорозі після ДТП, виявила щиток від велосипеду. Про що повідомила, на той час адвоката ОСОБА_10 , який у свою чергу повідомив працівника поліції та передав його.

Поданий нею цивільний позов підтримує у повному обсязі. Просить призначити ОСОБА_6 реальне покарання, строк якого визначити на розсуд суду. А також просить застосувати додаткове покарання.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вина останнього встановлена судом і підтверджується, крім показань потерпілої, дослідженими письмовими доказами, а саме:

- рапортом від 27.12.2020, зареєстрованим ЄО №11331 від 27.12.2020, в якому йдеться про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07.07 год. надійшло повідомлення зі служби 102, з якого вбачається, про звернення ОСОБА_6 , який повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 07.05 год., він керуючи автомобілем ВАЗ - 21099, д/н НОМЕР_1 в м. Знам`янка по вул. Михайла Грушевського, на відрізку дороги між АЗС Shell та АЗС «WOG», скоїв наїзд на велосипедиста, який рухався в попутному напрямку, в результаті ДТП, від отриманих тілесних ушкоджень, велосипедист загинув на місці події, оособа потерпілого встановлюється (т.3 а.с.9);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.12.2020 із схемою ДТП та фототаблицею, в якому зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася по вул.Грушевського в смт Знам`янка Знам`янського району Кіровоградської області, оглянуто та встановлено місце ДТП, елементи вулиці, дороги, проїзна частина, вид та стан покриття (на момент ДТП та під час огляду), дорожня розмітка, спосіб регулювання на ділянці дороги, умови освітленості, наявність приладів відео спостереження на місці ДТП та за напрямками руху, загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія, об`єкти що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів, огляд транспортних засобів, локалізацію пошкоджень на транспортних засобах, наявність характерних для даного ДТП слідів і інших речових доказів, завантаження транспортного засобу на момент огляду, гальмові системи, рульове керування, колеса та шини, зовнішні світлові прилади, сигнал, склоочисники, склообмивачі, дзеркала заднього вигляду, наявність на склі предметів або покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, локалізацію пошкоджень та слідів конкретної взаємодії, нашарувань, відшарувань речовин на ТЗ, сліди шин, інші сліди на дорожньому покритті, ознаки напрямку руху транспортного засобу, наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей та інших об`єктів, наявність на місці ДТП слідів контактної взаємодії ТЗ з навколишніми об`єктами, предметами, відомості про труп, вилучені речі та документи (т.3 а.с.10-20);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_8 з фототаблицею від 27.12.2020, який проведено на місці виявлення останнього, на узбіччі дороги вул. Партизанська м. Знам`янка, на відстані близько 250 м. від АЗС, в якому зазначено про виявлені на тілі тілесні ушкодження, які і описано (т.3 а.с.21-22);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме алкотестера «Драгер алкотест 6820», з якого вбачається, що водій ОСОБА_6 був тверезий, результат тесту склав 0,00 проміле (т.3 а.с.24);

- свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 від 28.12.2020 (т.3 а.с. 41);

- заявою потерпілої ОСОБА_4 від 22.01.2021, з якої вбачається, що остання надала до відділу поліції частину заднього крила велосипеда, яким користувався її чоловік ОСОБА_8 в момент ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3, близько 07.00 год. в м. Знам`янка по вул. Партизанська, при цьому зазначила, що дана частина крила, була виявлена нею на місці ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.3 а.с.41);

- повідомленням потерпілої про розгляд наданої нею заяви про приєднання до матеріалів кримінального провадження наданого предмету в якості речового доказу, протоколу огляду предмету, фото таблиці, постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (т.3 а.с.48-52);

- протоколом проведення слідчого експерименту 30.03.2021, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 та її адвоката ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , під час якого останній розказав і показав про обставини його руху на автомобілі ВАЗ 210990, швидкості руху та обставин наїзду на велосипедиста, з доданою до нього схемою проведення слідчого експерименту (т.3 а.с.73-78);

- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 24.12.2020 (т.3 а.с.83-84);

- протоколом огляду місця події від 01.02.2021, проведеного по АДРЕСА_3 , з якого вбачається, що під час проведення якого, виявлено заднє крило велосипеда, яке поміщено до спеціального пакету НПУ ЕХРО 4366280 та фото таблицею до нього (т.3 а.с.96-98);

- висновком експерта №140 від 11.01.2021, з якого вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок: черепно-мозкова травма, під оболонкові крововиливи головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепу, рвано-забійна рана тім`яно-скроневої ділянки голови, численні переломи ребер, розриви легенів з внутрішньо-плевральним крововиливом, перелом хребта з пошкодженням спинного мозку, відкритий перелом лівої гомілки, закритий перелом правого передпліччя, садна, забійні рани голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів, прижиттєво, одночасно та в швидкій послідовності один за одним, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині постанови, тобто під час зіткнення рухомого автомобіля з велосипедистом, за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення. Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень на тілі, можна стверджувати, що вони характерні для автотранспортної травми, тобто могли утворитися під час зіткнення,закидання тіла на автомобіль та послідуючого падіння на тверде покриття автошляху та переміщення по ньому. Смерть ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок, з численними переломами кісток основи та склепіння черепу, під оболонковими крововиливами головного мозку, численними переломами ребер, розривами легенів з внутрішньо-плевральною кровотечею, переломом кінцівок. Безпосередня причина смерті - травматичний та геморогічний шок. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_8 , етиловий спирт не виявлено (т.3 а.с.102-104);

- висновком експерта №СЕ-19/112-21/954ТР від 05.02.2021, за результатами проведення судово-трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.2. «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів, залишених ними слідів, ідентифікація цілого по частинам» у кримінальному провадженні №0000437 від 27.12.2020, за яким частина металевого крила (щитка), наданого на дослідження, який надала слідчому 22.01.2021 потерпіла ОСОБА_4 та частина металевого крила (щитка) наданого на дослідження, вилученого з велосипеда під час огляду місця події 01.02.2021 року на території спеціального майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області, що розташований за адресою: проспект Інженерів, 1, в м. Кропивницький, складали одне ціле - брудозахисний щиток (т.3 а.с.103-114);

-висновком експерта №57-ІТ від 21.01.2021 за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 (Дослідження технічного стану транспортних засобів) у кримінальному провадженні №0000437 від 27.12.2020, з якого вбачається, що на момент експертного огляду, з технічної точки зору рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ 210990 реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані. Робоча гальмівна система знаходилась в несправному, але працездатному стані в зв`язку з наявністю повітря в приводі гальмівної системи, що призвело до непрацездатності гальмівного механізму заднього лівого колеса, це забороняло експлуатацію транспортного засобу згідно вимог пунктів 31.1., 31.4. та 31.4.1. (в) Правил дорожнього руху України. Дана несправність робочої гальмівної ситеми виникла до даної ДТП. Потрапляння повітря до гідравлічної гальмівної системи може призвести до втрати гальмівних властивостей транспортного засобу і до небажаного і значного збільшення гальмівного шляху, непрацездатність лівого заднього гальмівного механізму може призвести до зміни траєкторії руху транспортного засобу під час його гальмування (т.3 а.с.116-122);

-висновком експерта №59-ІТ від 01.02.2021 за результатами проведення судової інженерно-транспртної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» у кримінальному провадженні №0000437 від 27.12.2020, в якому йдеться, що в первинний контакт вступали передня ліва частина кузова (в районі лівої частини переднього бампера та передньої лівої фари головного світла) автомобіля ВАЗ 210990 реєстраційний номер НОМЕР_1 та задня частина (в районі заднього колеса та задньої частини заднього багажника) велосипеда (без назви). В момент первинного входу в контакт кут між подовжними вісями автомобіля ВАЗ 210990 реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипеда (без назви) знаходиться в межах близько 0 градусів (+/-10 градусів), що відповідає попутному руху транспортних засобів перед зіткненням (т.3 а.с.127-139);

- висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1304/1305/21-27 від 09.04.2021, з якого вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія а/м ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_6 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП регламентувалися вимогами пп. 2.3 (б), 12.1, 12.2, 12.3, 19.3 та 31.1 і 31.4.1 (в) ПДР. В розглянутій дорожній обстановці, по запропонованому для дослідження варіанті ДТП, водій автомобіля ВАЗ 210990 ОСОБА_6 , при виконанні вимог п.2.3 (б) ПДР (при уважному стеженні за дорожньою обстановкою) та при виконанні вимог п.12.3 ПДР (при своєчасному застосуванні гальмування з мементу виникнення небезпеки для руху), мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду (по лінії руху велосипедиста) і тим самим - мав можливість уникнути наїзду на велосипедиста. Враховуючи, що автомобіль ВАЗ 210990 наближався до велосипедиста позаду, то дії велосипедиста ОСОБА_8 , спрямовані на можливість уникнути зіткнення в такій ситуації вимогами ПДР своїми односторонніми діями. Враховуючи ту обставину, що ввводій а/м ВАЗ 210990 ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п.2.3 (б) та 12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, слід зробити висновок про те, що в розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія а/м ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_6 вимогам п.2.3 (б) та 12.3 ПДР перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що сталося (т.3 а.с.144-152);

- протоколом проведення слідчого експерименту, проведеного в період з 22.08 год. по 00.06. з 29.07.2021 на 30.07.2021 за участю потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , його представника - ОСОБА_7 , щодо події ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу АЗС «WOK» по вул. Партизанській в м. Знам`янка Кропивницького (Знам`янського) району Кіровоградської області, під час якого ОСОБА_6 розповів про обставини ДТП з зазначенням місця та детального викладу обставин ДТП, з доданою до нього схемою та фото таблицею (т.3 а.с.173-184);

- висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-транспорної експертизи у кримінальному провадженні №0000437 від 04.08.2021 №3113/3114/21-27, з якого вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія а/м ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_6 , мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП регламентувались вимогами пп.2.3 (б), 12.1, 12.2, 12.3, 19.3 та 31.1 і 31.4.1 (в) ПДР, в розглянутій дорожній обстановці, по запропонованому для дослідження варіанту обставин ДТП, водій автомобіля ВАЗ 210990 ОСОБА_6 , при виконанні вимог п.2.3 (б) ПДР (при уважному стеженні за дорожньою обстановкою), при русі з припустимою швидкістю (при виконанні вимог п.12.2 ПДР) та при своєчасному застосуванні гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (при виконанні вимог п.12.3 ПДР), мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду (до лінії руху велосипедиста) і тим самим мав можливість уникнути наїзду на велосипедиста. Враховуючи, що автомобіль ВАЗ 210990 наближався до велосипедиста позаду, то дії велосипедиста ОСОБА_8 , спрямовані на можливість уникнути зіткнення в такій ситуації вимогами ПДР не регламентувались. Враховуючи ту обставину, що водій а/м ВАЗ 210990 ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п.2.3 (б) 12.2 та 12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, слід зробити висновок про те, що в розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія а/м ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_6 вимогам п. 2.3 (б), 12.2 та 12.3 ПДР перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що сталася (т.3 а.с.192-199).

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушень, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і у суду немає підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність. Вимоги ст.ст.92,93 КПК виконано, а тому вони можуть бути оцінені судом в порядку ст. 94 КПК та покладені в основу вироку.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази по даному кримінальному провадженню, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною, а його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспрортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v.Ukraine, Tammer v.Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Суд враховує, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а внаслідок порушення ОСОБА_6 ряду пунктів Правил дорожнього руху України загинула людина.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд враховує, що порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, що вимагають від водія перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_6 полягають в грубому порушенні Правил дорожнього руху, яких він, як водій, повинен неухильно дитримуватись, оскільки право на керування транспортним засобом накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим, обов`язку дотримуватися Правил дорожнього руху призвело до непоправних порушень - позбавлення життя.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин. Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v.Ukraine, Tammer v.Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

При призначенні судом покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушеня, яке закон класифікує як тяжкий злочин, особа ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вдівець, однак фактично в скоєному не розкаявся.

Судом приймається до відома досудова доповідь, згідно з якою орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та на становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Разом з тим, суд зазначає, що висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органу пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кожному кримінальному провадженні така інформація повинна враховуватися з іншими обставинами, які досліджуються у повному обсязі.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Суд вважає, що ОСОБА_6 своїм відношенням до вини не довів щирого каяття, тому і не визнає таку обставину, як пом"якшуючу.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, зважаючи на те, що життя і здоров`я людини визнається найвищою соціальною цінністю в Україні згідно зі ст.3 Конституції України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.286, не знаходячи підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України. Окрім цього, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, а також виходячи з вимог закону про застосування додаткової міри покарання за вчинений злочин та враховуючи тяжкість наслідків та обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами стороком на 2 роки, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, в якому ставиться питання про стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_6 : моральну шкоду в сумі 528000,00 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. з АТ «СК «МЕГА ГАРАНТ»: 72000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; 64894,00 грн на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

На поховання ОСОБА_8 потерпілою витрачено грошові кошти в сумі 21494 грн. що підтверджено накладними від 27.12.2020, на суми 12444 грн. та 9050 грн. Крім того, нею витрачено на поминальний обід грошові кошти в сумі 14800 грн., що підтверджено товарним чеком від 29.12.2020. Відповідно до звичаїв нею влаштовано поминальний обід через 40 днів з дня смерті ОСОБА_8 , за який сплачено кошти в сумі 4800 грн. що підтверджено товарним чеком від 04.02.2021.

Крім того, відповіднонао її замовлення, ФОП ОСОБА_11 виготовлено та встановлено надмогильний пам`ятник ОСОБА_8 за який нею стлачено 23800 грн., що підтверджено квитанцією №55 від 30.08.2021.

Відповідно до п.27.5 ст.27 ЗУ «Про загаольнообов`язкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 витрати на поховання на на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настанні страхового випадку. Таким чином, прямі майнові (грошові) вирати, понесені потерпілою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, внаслідок якого загинув ОСОБА_8 , у сумі 64894 грн., не перевищують стархової суми на одного потерпілого, і мають бути стягнуті на її користь з АТ «СК «МЕГА ГАРАНТ».

В обгрунтування моральної шкоди зазначено, що втрата чоловіка спричинила потерпілій тяжку душевну травму, оскільки його смертю зруйновано щасливу сім`ю. Внаслідок душевної травми, вона змушена суттєво змінити свій спосіб життя. Вона втратила можливість вільно спілкуватися з друзями, приймати участь у їх сімейних святах, оскільки все це нагадує їй часи, коли її чоловік був живий. Крім того, залишилася проживати у їх спільному з чоловіком будинку одна. Враховуючи, що проживали вони у приватному будинку, то вона наразі позбавлена будь-якого захисту, втратила сон, боячись проникнення в будинок сторонніх осіб та вчнення щодо неї злочину. У зв`язку з чим вимушена була прийняти рішення про зміну місця проживання та переїзд дочки у Черкаську область, де не має ні друзів, ні знайомих, ні звичного їй кола спілкування. У зв`язку з зазначеними причинами вимушено істотно змінила свій спосіб життя, поведінки, спілкування, що створює у неї почуття неповноцінності. Такий стан річей з огляду на її вік та спосіб життя, залишиться назавжди. Тобто, даним ДТП фактично зруйновано її життя. Вона тяжко переживає всі ці вимушені зміни у своєму житті, що завдає їй сильних моральних страждань. Крім того, відповідно до п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цьогг Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого старохового відкодування (регламентованої виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином вона, як дружина особи, смерть якої настала внаслідок ДТП, що сталося по причині дій особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, має право на відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат. Згідно п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи - тобто на час розгляду справи відшкодування страховиком моральної шкоди має бути здійснено у сумі 72000 грн. виходячи з діючого на час подання позовної заяви розміру мінімальної заробітної плати 60000 грн.

Заподіяну їй моральну шкоду, потерпіла оцінює в 600000 грн. тому на відшкодування вказаної шкоди завданої смертю потерпілого необхідно стягнути із страховика АТ «СК «МЕГА ГАРАНТ» -72000 грн., а з ОСОБА_6 - 528000 грн.

Відповідно до п.27.1 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП. Її чоловік помер ідразу під час ДТП, прямий причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, отриманими в ДТП та смертю встановлено висновком СМЕ, тому відповідно до вимог законодавства має право на тримання регламентних виплат.

Відповідно до положень п.27.5 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 №1961- ІV вона бажаєа, щоб відкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, було виплачено у вигляді одноразової виплати.

Крім того, оскільки у зв`язку з даними подями була змушена звернутися за допомогою до адвоката, нею сплачено за надання правової допомоги 10000 грн. (5000 грн. під час досудового розслідування та 5000 грн. за надання правової допомоги під час розгляду справи судом першої інстанції, вважає, що дані витрати також мають бути стягнуті з ОСОБА_6 на її користь.

Представник АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» подав суду відзив на позов, у яких просив відмовити у задоволенні пред`явлених до страхової компанії вимог, мотивуючи тим, що на момент ДПТ мінімальний розмір заробітної плати становив 5000 грн. * 12 мін з/п = 60000,00 грн. Крім того, позивачем у цивільному позові зазначено їх спільну з загиблим дочку, при цьому не надано суду належних та допустимих доказів наявності саме у ОСОБА_4 підстав для отримання відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Отже в частині стягнення з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» моральної шкоди, зпоподіяної смертю фізичної особи, слід відмовити у повному обсязі. Щодо відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника зазначив, що відповідно до п.27.4 ст.27 ЗУ про ОСЦПВ страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місчяному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що у зв`язку зі змертю особи відшкодування матеріальної шкоди передбачено лише по двом категоріям виплат: 1) виплати на поховання та 2) на спорудження надгробного пам`ятника. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Тому витрати цивільного позивача у зв`язку з організацією поминальних обідів не охлоплюються п.27.4 ст.27 ЗУ про ОСЦПВ страховою компанію не комненсовуються. Крім того, вважає що деякі заяви та копії товарних чеків доданих до цивільного позову не є достатньо обгрунтованими та необхідними, таким чином, просить у частині позовних вимог ОСОБА_4 до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

В силу ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9,22-31,35,36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.ст.1194,1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, згідно з яким у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до ЗУ «про Державний бюджет на 2020 рік» у 2020 році місячний розмір мінімальної заробітної плати було встановлено: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на момент ДТП 27.12.2020 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», що підтверджується полісом №200019320 зі строком дії з 22.05.2020 по 21.05.2021 включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн., майну - 130 000 грн. (т.1 а.с.115).

З урахуванням встановлення вини обвинуваченого, доказів наданих на підтвердження розміру понесених витрат (накладна від 27.12.2020 на суму 12444,00 грн., розрахункова квитанція від 27.12.2020 на суму 9050,00 грн. та квитанція №55 до договору про вартість встановлення надгробного пам`ятника на загальну суму 23800,00), суд вважає, що позовні вимоги потерпілої до відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», підлягають частковому задоволенню.

Зокрема на користь потерпілої з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», з урахуванням вимог та обмежень, відповідно ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: необхідно стягнути витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 45294,00 грн. та моральну шкоду, заподіяну смертю чоловіка - 60000,00 (5000х12) грн..

Заперечення АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» в частині невіднесення певних речей, а саме: «платок головний», «траурний платок», «доставка у морг», «санітарний пакет», «катафалк», «комплект (стіл, лавка), «установка стола та лавки» до витрат на поховання не приймаються судом до уваги, оскільки останні є, відповідно до накладних від 27.12.2020, частиною послуг ритуалу «Пам`ять».

Заперечення відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» про те, що потерпіла не зверталась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не приймаються судом, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року при перегляді кримінальної справи №465/4621/16-к, де існували подібні правовідносини, дійшла висновку, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.

Дружина загиблого, маючи право звернутися з відповідним позовом на підготовчому судовому засіданні не скористалась своїм правом, відтак заперечення АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» в цій частині також не приймаються судом.

При цьому, відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Зміст зазначеної норми вказує на те, що церемонія поминання не є складовою процесу поховання, тобто не охоплюється поняттям поховання.

З урахуванням наведеного позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення витрат, здійснених у зв`язку з проведенням церемонії поминання, в сумі 14800 грн. та поминального обіду на 40 днів після смерті ОСОБА_12 в сумі 4800 грн. задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_4 зазнала моральних страждань, пов`язаних із настанням невідворотних наслідків після смерті її чоловіка.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнала остання у зв`язку з втратою близької людини, а також необхідністю зміни свого звичайного способу життя. При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань потерпілої є відшкодування обвинуваченим спричиненої моральної шкоди у заявленому потерплою розмірі, а саме в 52800 грн.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., суд бере до уваги те, що питання розподілу процесуальних витрат чітко визначено главою 8 КПК України.

Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина перша статті 126 КПК України). Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України). Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів (частина друга статті 126 КПК України). Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства (постанова ВП ВС від 21.1.2018 справа№462/6473/16-ц, провадження №14-400 цс18).

Відповідно до припису ч.5 ст.128 КПК України, ст.134 ЦПК України передбачається вимога до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання цього обов`язку є право суду відмовити у відшкодуванні судових витрат, крім витрат на сплату судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі істотного збільшення або зменшення заявленої до відшкодування суми судових витрат порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сторона повинна довести неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку або поважність причин зменшення суми.

Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Так, п.1 ч.1 ст.118 КПК України визначено, що процесуальні витрати, окрім інших, складаються з витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а отже і витрати на правову допомогу.

Тому, понесені потерпілою ОСОБА_4 процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень, що підтверджується наданими додатковою угодою №1 від 30.12.2020 розрахунком до неї (т.1 а.с.56-57) та квитанцією №3/21 від 05.01.2021 на суму 10000 гривень, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі.

За правилами ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що арештоване майно не підлягає конфіскації за цим вироком, тому суд вважає за можливе скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2021.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за залучення експертів для проведення судових експертиз в загальній сумі 12650 грн. 68 грн. необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави. Міра запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обрана. Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його затримання, після набрання вироком законної сили.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА ГАРАНТ» на користь ОСОБА_4 витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 45294 (сорок п`ять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА ГАРАНТ» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду заподіяну смертю потерпілого в розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 528000 (п`ятсот двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу, в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 12650 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 68 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2021 на автомобіль ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 (т.3 а.с.92-94), - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2021 на велосипед (без назви), який належить ОСОБА_8 (т.3 а.с.92-94), - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- автомобіль ВАЗ 210990, реєстраційниц номер НОМЕР_1 , який зберігається на на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області, за адресою: пров. Промисловий, 2-а, м. Кропивницький, повернути ОСОБА_6 ;

- транспортний засіб - велосипед, який зберігається на території спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Кіровоградській області, розташований по пров.Промисловий, 2-а, в м.Кропивницький - повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

- частину заднього крила велосипеда, керованого на момент ДТП ОСОБА_8 , що вилучено під час огляду місця події 01.02.2021, яке зберігається в матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с.95),- знищити.

- дві частини металевого крила (щитка) від велосипеда, які запаковано у прозорий пакет з біркою в середині, який зовні запломбовано полімерною пломбою L87371882 CОNTROL, два речових докази, запаковані в пакет та опечатані пломбою, які зберігаються у кімнаті речових доказів при відділі поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького району Кіровоградської області (т.3 а.с.100), - знищити.

Вирок може бути оскаржений, до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського

Міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1 .