КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження №0008742 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1725/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ст. 128 КК України Доповідач ОСОБА_1
задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальних збитків 31 963,33 грн., моральної шкоди 20 000 грн. та судові витрати в сумі 3 000 грн.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 14.10.2019 року приблизно о 09 год. 08 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на 16-му поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , біля дверей квартири в якій проживає, в ході словесного конфлікту із сусідом ОСОБА_6 , що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через зауваження ОСОБА_8 , неналежний вигул кота, що він без дозволу випустив його кота на сходову площадку. В ході конфлікту, ОСОБА_8 схопив обома руками ОСОБА_6 за тулуб та повалив його на підлогу на лівий бік, при цьому впавши на нього зверху. В результаті таких дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесне ушкодження у вигляді уламкових переломів обох кісток лівого передпліччя, які, згідно висновку експерта №042-2172-2019 від 06.12.2019 року, відносяться до середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, вважаючи вирок суду незаконнимв частині призначеної до стягнення з нього на користь потерпілого суми матеріальної та моральної шкоди, просить вирок суду змінити в цій частині та стягнути з нього на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальних збитків 3 063,33 грн. та моральної шкоди 2 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розмір заявлених потерпілим до нього позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 31 963,33 грн. є необґрунтованим та недоведеним, оскільки із наданої копії медичної картки у графі «Призначення лікування» не вбачається лікування потерпілого тим препаратом, який значиться у накладній.
При цьому, потерпілим не надано будь-яких інших листків лікарських призначень тощо, які б підтверджували лікування потерпілого препаратами і їх пов`язаність із спричиненим уламковим переломом кісток лівого передпліччя.
Також не зазначено і те, яке відношення має ця накладна до потерпілого, і матеріали справи протилежного не містять, тобто відсутні докази оплати у відповідності до законодавства (фіскальний чек чи оплата по банку) рахунку №20-10/19 від 14.10.2019 р., які підтверджують фактично понесені матеріальні збитки, а також відсутні будь-які докази придбання цих товарів саме потерпілим та їх пов`язаність із лікуванням ушкодження потерпілого.
Отже, вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним доказам, які не підтверджують понесення потерпілим зазначених збитків і необґрунтовано, а отже, незаконно стягнув з нього матеріальну шкоду в розмірі 28 900 грн.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого, належним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди у сумі 20 000 грн., а послався лише на те, що останній отримав моральні страждання та поніс витрати матеріального характеру, пов`язані з поновленням стану здоров`я, однак більш точного вираження в чому полягають моральні страждання, не вказав.

Разом з тим, визнаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує відсутність тяжких наслідків від вчиненого, короткочасний розлад здоров`я і, як наслідок, незмінність звичного життя потерпілого, відсутність погіршення здібностей потерпілого тощо, а як вбачається з матеріалів провадження та долучених доказів до цивільного позову потерпілого, тілесні ушкодження середньої тяжкості полягають в уламкових переломах кісток лівого передпліччя.

Таким чином, вважає, що стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. - є необґрунтованим і немає правових підстав для стягнення моральної шкоди у такому розмірі за наведених вище обставин, оскільки він вперше притягується до відповідальності за вчинення з необережності злочину невеликої тяжкості.

Крім того, зазначає, що неналежне врахування ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, які пом`якшують покарання, призвело до призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_6 , вважаючи, що апеляційна скарга обвинуваченого ґрунтується на переоцінці доказів та обставин, які в повній мірі були досліджені судом першої інстанції та яким було надано належну правову оцінку, просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора та потерпілого ОСОБА_6 проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 та кваліфікації його дій за ст. 128 КК України, правильним, таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та повністю підтверджується сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні та наведених у судовому рішенні, які суд першої інстанції проаналізував та дав належну оцінку.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі у мінімальних межах, передбачених санкцією статті, - у виді 1 року обмеження волі. Також у вироку наведені ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України, на підставі якої прийнято рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, протягом якого буде здійснюватися контроль за його поведінкою.

Твердження ж обвинуваченого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі про неналежне врахування судом ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, які пом`якшують покарання, що призвело до призначення йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, є необґрунтованими, адже, як зазначалось вище, всі ці обставини судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 були враховані, а обвинувачений ОСОБА_8 , хоча й вказує про суворість призначеного йому покарання, але будь-яких вимог в цій частині його апеляційна скарга не містить.
Отже, на противагу твердженням апелянта, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та призначив його у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65-67 КК України, а далі застосував положення ст. 75 КК України, достатньо обґрунтувавши свої висновки в цій частині.

Водночас, за змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює правильність кваліфікації його дій та призначене покарання, а лише просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову, зменшивши суму стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Так, вимоги про зменшення суми відшкодування ОСОБА_6 матеріальної шкоди до 3063,33 грн. обвинувачений ОСОБА_8 пов`язує з непідтвердженням медичною документацією необхідності лікування та придбання потерпілим того препарату, який значиться у видатковій накладній №20-10/19 від 14 жовтня 2019 року, а саме - набір для остеосинтеза перелому кісток передпліччя, титановою пластиною та гвинтами.

Між тим, такі твердження обвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки, як слідує з досліджених судом першої інстанції доказів, зокрема - висновку експерта №042-2172-2019 від 06.12.2019 року, у ОСОБА_6 , на момент надходження до стаціонару 14.10.2019 року о 10 год. 28 хв., мали місце тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів обох кісток лівого передпліччя та за даними дослідження експертом, в т.ч. і медичної картки стаціонарного хворого №15292 із Київської міської клінічної лікарні №12 на ім`я ОСОБА_6 , останньому 14.10.2019 року з 16:55 по 19:35 проведена операція №728: металоостеосинтез обох кісток лівого передпліччя пластинами та гвинтами (т. 1 а.п. 154-157), а також про проведення такої операції зазначено і в медичній картці амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , копія якої долучена до цивільного позову (т. 1 а.п. 23-25).
При цьому факт оплати ОСОБА_6 за придбання набору для остеосинтеза перелому кісток передпліччя, титановою пластиною та гвинтами у розмірі 28 900 грн. і підтверджується видатковою накладною №20-10/19 від 14 жовтня 2019 року, адже видаткова накладна, за змістом положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", - це первинний документ постачальника, який підтверджує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи до іншої, від постачальника до покупця, тобто фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем.
Тож, всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , з урахуванням наявності в матеріалах провадження документального підтвердження проведеного лікування ОСОБА_6 та понесених ним на це витрат, у зв`язку із заподіяною ОСОБА_8 внаслідок вчинення ним злочину, шкодою здоров`ю ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого цих витрат на користь ОСОБА_6 в сумі 31963 грн. 33 коп.
А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_8 щодо зменшення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 , до 3063 грн. 33 коп.

Також, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь на відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн., з чим погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що саме такий розмір моральної шкоди співмірний із заподіяною шкодою потерпілому і відповідає характеру та обсягу тих фізичних та душевних страждань і переживань, які він поніс в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_8 , і зокрема відповідає і тому, що уклад життя потерпілого ОСОБА_6 звичайно ж змінився, адже на протязі певного часу він відчував фізичний біль, тривалий час перебував на лікуванні, йому було проведено оперативне втручання та він мав певні обмеження, у зв`язку з носінням гіпсу та металевих пластин, через що був позбавлений можливості працювати та вести звичайний для нього спосіб життя.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог і в частині, що стосується стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, адже обвинуваченим взагалі і не наведено ніякого обґрунтування щодо відсутності завдання потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди внаслідок його дій, а ті обставини, про які він вказує, як невраховані судом при визначенні її розміру, як те, що він вперше та з необережності вчинив нетяжкий злочин, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не є вирішальними при визначенні розміру моральної шкоди, який визначається, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, виходячи з вимог розумності і справедливості.

А, на переконання колегії суддів, саме таким критеріям (розумності і справедливості) і відповідає визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 20 000 гривень, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Таким чином, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в оскаржуваній ним частині є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його зміни, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3