Номер провадження: 11-кп/813/2247/22
Справа № 509/2555/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002459 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красні Окни, Одеської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 під час судового розгляду продовжено строк тримання під вартою до 22 січня 2023 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 . Змінити йому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в період з 23:00 по 06:00 год. ранку наступного дня , який він має відбувати за місцем своєї реєстрації та постійного проживання проживання: АДРЕСА_1 .

Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою

Висновки суду про те, що продовжує існувати ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам зроблені судом без дотримання сталої практики ЄСПЛ, з істотним порушенням Конституції України, вимог КПК, з неповнотою судового розгляду та не відповідають обставинам справи.

Наявність обвинувачення та тяжкість покарання , що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може сама по собі бути виправданням тривалого тримання під вартою.

Суд не врахував, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, ухвали про продовження тримання під вартою мають тотожний зміст, не містять належного обґрунтування підстав для продовження тримання його під варту, не містять аналізу заперечень ОСОБА_8 проти клопотань прокурора.

Суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не дав жодної оцінки та не навів мотивів відхилення доводів захисту щодо позитивної характеристики обвинуваченого за місцем роботи, факту наявності постійної роботи , наявності на утриманні матері похилого віку, нареченої, інших фактів. Зокрема того , що ОСОБА_8 27.05.2019 року сам з`явився до суду , і це вказує на відсутність ризику переховуватися від суду.

Обвинувачений не судимий, ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, не порушував умови запобіжних заходів.

Всупереч ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст. 194, п.4 ч.1 ст. 196, ч.2 ст. 331 КПК України відсутні посилання на докази, які б підтверджували існування обґрунтованої підозри( обвинувачення), будь - яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування домашнього арешту для забезпечення кримінального провадження.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що на даний час не допитані можливі свідки сторони обвинувачення не має правого значення в даному випадку, оскільки лише припущення про їх виклик в майбутньому не може достовірно доводити існування ризику здійснення впливу на свідків обвинуваченим.

Всі потерпілі допитані, письмові та інші докази сторони обвинувачення вже досліджено судом.

Зазначає, що припущення суду про можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення не відповідає обставинам справи, тому що жоден з цих осіб ніколи не заявляли про подібне та відсутні докази цього.

Прокурор не заявляв клопотання про допит свідків обвинувачення, згідно обвинувального акту очевидці інкримінованого ОСОБА_8 діяння відсутні та потерпілі по справі судом вже допитані.

Можливість тримання під вартою за віком та станом здоров`я обвинуваченого само по собі та у сукупності із іншими даними не є підставою для продовження тримання під вартою особи.

Міцність соціальних зв`язків обвинуваченого свідчить про те, що в нього відсутні підстави для переховування від суду, він проживає в межах оперативного обслуговування Білгород-Дністровського ВП, який зможе ефективно контролювати за виконанням обвинуваченим правил домашнього арешту, які унеможливлюють будь яке спілкування обвинуваченого з потерпілим за ініціативи ОСОБА_8 .

Врахування судом розміру майнової шкоди у завданні якої обвинувачується ОСОБА_8 не відповідає формулюванню обвинувачення, згідно якого ОСОБА_8 не інкримінується прокурором завдання майнової шкоди.

Суд поклав тягар доказування зменшення чи відсутності ризиків на сторону обвинувачення, всупереч вимогам ч. 2 ст. 194 КПК.

Окрім цього, захисник послався на недотримання судом розумних строків розгляду кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив здійснити розгляд за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не надсилав.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності вказаних учасників кримінального провадження.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За приписами цієї норми, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, суддя -доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

Положеннями КПК не передбачено право суду апеляційної інстанції витребувати інші документи чи матеріали кримінального провадження.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002578 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство з корисливих мотивів .

Ухвалою суду від 24.11.2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за клопотанням прокурора було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.01.2023 року.

Задовольнивши клопотання прокурора, як видно із ухвали, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати раніше встановлені ризики- спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, і що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого .

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ще не були досліджені всі докази, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та фактично врахував інші відомості, що передбачені ст. 178 КПК.

Суд навів мотиви, з яких він дійшов висновку, що продовжує існувати ризик переховуватися від суду та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, та є вірогідним ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків і, що запобігти цим ризикам може лише найсуворіший запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду невмотивована , не знайшли свого підтвердження.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить із того, що тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа , можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд вмотивовано врахував, що тяжкість покарання , яке загрожує обвинуваченому - у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі є суттєвим елементом, що доводить вірогідність продовження існування ризику переховуватися від суду.

Не спростовують істотність цього ризику і відомості про особу обвинуваченого.

Наявність у обвинуваченого фактичного місця проживання та доводи захисника про те, що явка обвинуваченого до суду 27.05.2019 року, де йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не можуть бути визнані такими чинниками, які повністю нівелюють ризик переховування від суду на даній стадії судового розгляду та інші встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідків .

Ризик переховування від суду, в порівнянні на час обрання запобіжного заходу знизився, але є ще досить істотним для висновку про те , що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленому ризику.

Посилання апелянта на те, що заявлені прокурором ризики спростовуються наявністю у обвинуваченого матері та нареченої , є непереконливими. Ці обставини не доводять, що члени його родини та інші особи мають реальний вплив на його поведінку та могли би бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання існуючих ризиків.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Серйозність пред`явленого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинив загибель людини з корисливих мотивів в світлі обставин справи та характеристики особи обвинуваченого робить вірогідним продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення , на що вірно вказав суд першої інстанції.

Посилання захисника на те, що обвинувачений на час затримання мав офіційне місце роботи та дохід, не переконують у тому, що перестав існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення , оскільки незважаючи на ці обставини ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з корисливих мотивів.

З ухвали суду вбачається, що на час її постановлення всі докази у провадженні ще не досліджені, обвинувачений не допитаний, не висловив свою позицію щодо обставин справи та оцінки доказів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду , що продовжує існувати вірогідність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, які можливо необхідно буде додатково допитати по мірі дослідження інших доказів, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду.

По мірі дослідження доказів цей ризик зменшується, але на цій стадії судового розгляду він ще продовжує існувати.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не було заявлено клопотання про допит свідків, не спростовують висновки суду в цій частині , оскільки судове слідство ще не закінчене.

Під час апеляційного розгляду прокурор вказав на те, що за результатами дослідження письмових доказів вірогідним є допит в якості свідків осіб, що приймали участь у проведенні слідчих дій.

Стан здоров`я обвинуваченого , як видно також був врахований при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Посилання апелянта на наявність у обвинуваченого хронічного захворювання не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.

До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення, як на те вказує захисник.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного/продовженого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції сукупності відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, є неспроможні , оскільки з ухвали вбачається, що суд першої інстанції взяв до уваги: суспільну небезпечність діяння; тяжкість інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 , в разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого; наявність постійного місця проживання, його соціальні зв`язки.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування ризиків конкретними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і висновку про те, що застосування до ОСОБА_8 на стадії судового розгляду кримінального провадження на час постановлення ухвали суду більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту , як на тому наполягає захисник, не могло забезпечити належну процесуальну поведінку.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на учасників провадження, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та злочину , який спричинив загибель людини.

Слід визнати необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що встановлені ст. 94 КПК правила оцінки доказів не передбачають виключень у їх застосуванні , тому суд на будь- якій стадії судового провадження суд має навести оцінку відповідним доказам з точки зору їх належності , допустимості , достатності для обґрунтування підозри.

«Обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів була предметом перевірки слідчого судді на стадії обрання запобіжного заходу і його продовження.

Питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, оскільки ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.

Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, враховуючи приписи ст. 368 , ст. 422-1 КПК позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності, достовірності, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.

Натомість в апеляційній скарзі захисника не наведено доводів про те, що обґрунтованість підозри( обвинувачення) на даній стадії кримінального провадження перестала існувати.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду вказаного кримінального провадження протягом розумного строку .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 та 318 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12