ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
30.03.202Справа № 636/897/20 Провадження № 1-кп/636/452/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, неодруженого, із середньо-технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Франківського районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)»,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

встановив:

Наприкінці 2019 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування і судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 його знайомий на ім`я ОСОБА_6 разом з невстановленою особою запропонували вчинити шахрайські дії, по відношенню до інших осіб, що полягали у заволодінні грошовими коштами потерпілих. На вказану пропозицію ОСОБА_4 надав добровільну згоду. При цьому ОСОБА_6 , не встановлена особа та ОСОБА_4 до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення, розподіливши ролі між собою, згідно яких, ОСОБА_6 є особою, яка організувала вчинення злочинів, керувала їх вчиненням, утворила групу осіб, яка попередньо домовилася про спільне вчинення злочинів, не встановлена особа вказівками, наданням інформації ОСОБА_4 сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, ОСОБА_4 є особою, яка у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо вчиняла злочини.

В подальшому, на початку січня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим для реалізації злочинного умислу ОСОБА_4 приїхав до м. Чугуєва Харківської області та придбав мобільний телефон марки: «NOMI і 144 с» (чорний), ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 » та сім карту 4 G/LTE НОМЕР_3 з мобільним номером: НОМЕР_4 , для реалізації злочинних дій.

13 січня 2020 року у другій половині дня, точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 на мобільний номер НОМЕР_4 зателефонувала невстановлена особа та повідомила адресу: АДРЕСА_2 , за якою необхідно поїхати та шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 . В цей час, невстановлена особа зателефонувала на домашній номер (3505) ОСОБА_7 та повідомила неправдиві відомості щодо родича останньої, який є винуватцем ДТП та потребує грошової допомоги, яка необхідна для вирішення питання щодо непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. Також, невстановленою особою було повідомлено, що за адресою проживання потерпілої прийде особа, якій необхідно передати зазначені грошові кошти. ОСОБА_4 перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого за вищевказаною адресою, діючи умисно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок інших осіб заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 , а остання будучи помилково впевнена в добросовісності дій ОСОБА_4 та довіряючи йому передала грошові кошти у сумі 10300,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 недобросовісно використав довіру з боку потерпілої, отримав від останньої грошові кошти у розмірі 10300,00 гривень зник з місця вчинення злочину, тим самим обернув чуже майно на свою користь. В подальшому, частину грошових коштів отриманих в результаті злочинних дій перераховував на банківську картку № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 , про що заздалегідь повідомляв ОСОБА_6 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 на суму 10300,00 гривень.

Крім цього, 13 січня 2020 року у другій половині дня, більш точного часу в ході досудового розслідування і судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 на мобільний номер НОМЕР_4 зателефонувала невстановлена особа та повідомила адресу: АДРЕСА_3 , за якою необхідно поїхати та шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 . В цей час, не встановлена особа зателефонувала на домашній номер ( НОМЕР_6 ) ОСОБА_9 та повідомила неправдиві відомості щодо сина останньої, який є винуватцем ДТП та потребує грошової допомоги, яка необхідна для вирішення питання щодо непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. Також, не встановленою особою потерпілій ОСОБА_9 було повідомлено, що за адресою проживання останньої прийде особа, якій необхідно передати зазначені грошові кошти. ОСОБА_4 перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_9 , діючи умисно, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за рахунок інших заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , остання будучи помилково впевнена в добросовісності дій ОСОБА_4 та довіряючи йому передала грошові кошти у сумі 11000,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_4 недобросовісно використав довіру з боку потерпілої, отримав грошові кошти у розмірі 11000,00 гривень та зник з місця вчинення злочину, тим самим обернув чуже майно на свою користь. В подальшому, частину грошових коштів отриманих в результаті злочинних дій перераховував на банківську картку № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 , про що заздалегідь повідомляв ОСОБА_6 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на суму 11000,00 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, та добровільно розказав про обставини їх вчинення, як вони викладені вище. Цивільний позов ОСОБА_7 визнає в повному обсязі.

Ставлення ОСОБА_4 до вчиненого злочину не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просять провести судові засідання у їх відсутність. Фактичні обставини справи не оспорюють.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні шахрайства - заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та їх конкретні обставини, дані про особу обвинуваченого, а саме: що він є громадянином України, до взяття під варту не працював, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, стан його здоров`я, а саме, що ОСОБА_4 хворіє на гепатит та астму, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень ст. 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєних злочинів, та вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Суд враховує, що ОСОБА_4 був засуджений за вироком Франківського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, а дані кримінальні правопорушення вчинив до постановлення вказаного вище вироку, тому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 остаточно слід призначити покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати по справі відсутні.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пунктів 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити, оскільки ОСОБА_4 визнає позов у повному обсязі, позовні вимоги підтверджуються належними і допустимими доказами, визнання обвинуваченим (відповідачем) позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Речових доказів по справі немає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним ОСОБА_4 за вироком Франківського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання за попереднім вироком, тобто з 24 січня 2020 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 10300,00 (десять тисяч триста) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000,00 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 13300,00 (тринадцять тисяч триста) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, в порядку ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження. Засуджений має право подати клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя