В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження за №0000195, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.10.2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця Збройних Сил України військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді - стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 5 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
30 вересня 2022 приблизно о 09.00 год. на ранковому шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально - психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_6 , який є начальником за військовим званням відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , частині особового складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі й солдату ОСОБА_4 , доведено до виконання письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 за № 224 від 29.09.2022, про відправлення ОСОБА_4 з розташування військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_2 до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_3 для підвищення боєздатності військової частини НОМЕР_1 та подальшого виконання обов`язків військової служби. Солдат ОСОБА_4 ознайомився зі змістом вказаного наказу командира, що підтверджується його особистим підписом на звороті цього наказу.
Однак солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 29, 35, 37, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 11, 17 Закону України «Про оборону України», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, приблизно о 09:10 год. 30.09.2022 перебуваючи на території пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи об`єктивну можливість виконати наказ командира, без поважних причин та без законних на те підстав, публічно, у присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконати наказ начальника командира військової частини НОМЕР_1 №224 від 29.09.2022, шляхом відмови у вибутті до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_3 , для підвищення боєздатності військової частини НОМЕР_1 та виконання обов`язків військової служби.
У подальшому, 03.10.2022 року солдат ОСОБА_4 отримав від заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_6 припис, який виданий відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 224 від 29.09.2022, про необхідність 04.10.2022 року вибути до військової частини НОМЕР_1 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_3 , із зазначеним строком прибуття 05.10.2022 року до 22.00 год.
Однак, солдат ОСОБА_4 до 22.00 год. 05.10.2022 року не прибув до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , а саме: до населеного пункту Жадове Чернігівської області, та 06.10.2022 перебував у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч.4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, вчинена в умовах воєнного стану.
Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом на підставі угоди про визнання винуватості.
01.12.2022 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 на підставі ст. ст.468, 469, 472 КПК України добровільно, тобто укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, за ініціативою прокурора укладено угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.402 КК України.
Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.402 КК України, обвинуваченому із застосуванням частини першої статті 69 КК України необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) роки.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.402 КК України, визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст.473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і ст.424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вище зазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності заст. 389-1 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_5 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та кримінальним кодексом України, при цьому обвинуваченим вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України, а саме: непокора, вчинена в умовах воєнного стану.
В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 01.12.2022 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст.ст.469, 472 КПК України.
Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання визначена із застосуванням частини першої статті 69 КК України з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин; відсутність обтяжуючих обставин та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, страждає на ряд захворювань, знаходився на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні у 2020 році, одружений, негативно характеризується за місцем служби. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.
Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.
В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме: з 07.10.2022 року, у зв`язку з чим слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 07.10.2022, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Керуючись ст.ст.17, ч. 2 ст.373, ст.374, 474, 475 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01.12.2022 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000195 від 06.10.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та із застосуванням частини першої статті 69 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ роки.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_4 під вартою під час кримінального провадження та судового розгляду в державній установі «Закарпатська установа виконання покарання №9» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, у періоді з 07.10.2022 року і до 01.12.2022.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику, в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_8