В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000124, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання, за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалено, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу за вказаним вироком виконувати самостійно.

Ухвалено судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/115-22/4509 - ДД від 30.06.2022 р. в сумі 1 510,24 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5 100 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу у розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5 950 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні кримінального закону, який підлягав застосуванню.

Апелянт наголошує на те, що відповідно матеріалам кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив 2 кримінальних правопорушення, за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, що передбачало призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, та свідчить про неприпустимість самостійного виконання покарань на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

На початку березня 2022 року, ОСОБА_6 , за допомогою мережі Інтернет, знайшов оголошення з надання послуг по виготовленню посвідчень, шляхом переписки приватними повідомленнями через соціальну мережу Instagram з особою, яка досудовим розслідуванням не встановлена. В ході переписки, невстановлена особа, запропонувала ОСОБА_6 виготовити посвідчення водія категорії «В» та надати його персональні дані.

В процесі спілкування у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на пособництво невідомій особі у підробленні посвідчення водія категорії «В» шляхом надання своїх персональних даних, реалізуючи який, ОСОБА_6 умисно сфотографував власні анкетні дані, завантажив на свій мобільний телефон та переслав невстановленій особі в соціальну мережу. Після чого ОСОБА_6 замовив собі посвідчення водія категорії «В», оплативши вартість підробленого посвідчення водія у розмірі 6 500 грн., яке отримав у відділенні Нової пошти.

19.06.2022 р. ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, керував автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції по вул. Одеській в смт Веселинове. На вимогу працівників поліції обвинувачений надав підроблене посвідчення водія. При огляді вказаного посвідчення, працівниками поліції виявлено ознаки підробки.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підроблені документа та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкцій ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці четвертому п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Отже, за змістом цих роз`яснень, у разі призначення основних покарань різних видів, які не підлягають заміні, суд має застосувати вимоги ст. 70 КК України і визначити остаточне покарання у виді сукупності цих покарань, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, тобто пособництво в підроблені документа та ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

За вчинення дій, визначених ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції призначив покарання у виді штрафу, як за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, так і за ч. 4 ст. 358 КК України, та, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, дійшов висновку про їх самостійне виконання.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що положення ч. 3 ст. 72 КК України регулюють призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень лише в частині застосування принципу складання покарань, тоді як ч. 1 ст. 70 КК України регламентує порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відтак, суд першої інстанції, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_6 окремо за кожне кримінальне правопорушення, що входить у відповідну сукупність, не визначив остаточне покарання за сукупністю правопорушень, як того вимагають приписи ч. 1 ст. 70 КК України.

За наведеного, доводи прокурора в цій частині є слушними та підлягають задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині свого вироку.

При цьому, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання окремо за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та за ч. 4 ст. 358 КК України і вважає за необхідне, враховуючи встановлені судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, зокрема дані про особу обвинуваченого та наявність обставини, яка пом`якшує покарання, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань.

Призначене у такий спосіб покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині свій вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 950 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3