Номер провадження: 11-сс/813/710/23
Справа № 522/1872/23, 1-кс/522/1811/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000017 від 18.01.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Херсоні, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

встановив:

В провадженні СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000017 від 18.01.2023 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Після початку вторгнення РФ на територію України, в період з 02 березня 2022 року військовими РФ окуповано м. Херсон та Херсонську область України зі створенням незаконних органів влади, в тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора створених на тимчасово окупованій території, які звільнені 11 листопада 2022 року.

Так, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 01.07.2022 року громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій російською федерацією території України, а саме в місті Херсон (більш точне місце досудовим розслідуванням станом на теперішній час не встановлено), являючись діючим співробітником Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій, а саме ГУ ДСНС в Херсонській області, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на отримання на постійній основі грошового забезпечення від російських окупаційних сил, у зв`язку з добровільно написаною ним заявою про прийняття на службу, так званим Наказом служби у справах цивільної оборони, надзвичайних ситуацій і ліквідації наслідків стихійних лих по Херсонській області Військово-цивільної адміністрації Херсонської області Російської Федерації (Службы по делам гражданской обороны, чрезвычайных ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий по Херсонской области Военно-гражданской администрации Херсонской области Российской Федерации) № 4л/с від 01.07.2022 «Про призначення» («О назначении») призначений на посаду начальника відділу у відділ організації зв`язку Апарату Управління з присвоєнням посадового окладу в розмірі 22905,00 рублів РФ, у відповідності з штатно-розпорядчим розписом, окладом за звання підполковник у сумі 13408,00 рублів РФ, місячну грошову премію 100% посадового окладу в розмірі 22905,00 рублів РФ тим самим добровільно зайнявши посаду, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Так, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду так званого "начальника відділу організації зв`язку Апарату Управління Служби у справах цивільної оборони, надзвичайних ситуацій і ліквідації наслідків стихійних лих по Херсонській області Військово-цивільної адміністрації Херсонської області Російської Федерації забезпечував організацію діяльності вищевказаного відділу та здійснював заходи, спрямовані на налагодження, підтримання та організацію роботи та налаштування роботи персону, техніки, обладнання для забезпечення організації зв`язку так званого Апарату Управління зазначеної Служби.

В подальшому, проходячи службу у даному незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, орієнтовно наприкінці серпня - початку вересня 2022 року (більш точна дата досудовим розслідуванням станом на теперішній час не встановлена), володіючи загальновідомою інформацією із засобів масової інформації про наступ Сил оборони України на Півдні України, усвідомлюючи невідворотність покарання за свою колабораційну діяльність, з метою створення собі можливостей подальшого переховування від органів досудового розслідування та суду, ОСОБА_8 за невстановлених розслідуванням обставин залишив місце несення служби, припинивши виконувати свої посадові обов`язки.

Так звана служба у справах цивільної оборони, надзвичайних ситуацій і ліквідації наслідків стихійних лих по Херсонській області Військово-цивільної адміністрації Херсонської області Російської Федерації зареєстрована органами російської федерації за юридичною адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна, 4 та фактично на окупованій території виконувало функції з забезпечення реалізації політики незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України в сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб на території тимчасово окупованого міста Херсон та Херсонської області.

25.01.2023 року, о 20 год. 55 хв., ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України, посадовою особою слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області.

26.01.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

27.01.2023 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.03.2023 року, без визначення розміру застави.

01.02.2023 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування до 26.05.2023 року.

20.03.2023 року старший слідчий в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що закінчити досудове розслідування у передбачений ч.1 ст.219 КПК України строк не виявилось можливим, оскільки в даному кримінальному провадженні необхідно додатково встановити та допитати свідків; отримати відповіді з ДНСН України щодо обставин евакуації особового складу під час окупації міста Херсон; з урахуванням одержаних органом досудового розслідування даних, вирішити питання про можливість повідомлення підозрюваному про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри; виконати вимоги ст. 290 КПК України та ст. 291 КПК України.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий також посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 20.05.2023 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зменшилися та не відпали.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід. Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, захисник вважає, що добровільність зайняття ОСОБА_8 посади в органах окупаційної влади, спростовується матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000226 від 09.03.2022 року, відповідно до яких ОСОБА_8 визнаний потерпілим за обставин незаконного утримання в приміщенні ІТТ №1 ГУНП в Херсонській області в період з 30.06.2022 року по 04.07.2022 року, де він піддавався психологічним та фізичним тортурам з боку невстановлених осіб з числа військовослужбовців РФ.

Захисник також звертає увагу, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки: одружений, має дитину, постійне місце реєстрації та проживання, хворих батьків, один з яких є інвалідом, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам. Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

За наведених обставин, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є безпідставними.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Водночас колегія суддів зазначає, що питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та вказана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку.

Доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний вчинив інкриміновані йому дії, під впливом військовослужбовців РФ та тортурів, оскільки в іншому кримінального провадженні ОСОБА_8 визнаний потерпілим, колегією суддів вважає непереконливими, оскільки ці обставини потребують слідчої перевірки.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику можливого переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даний час він підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є учасниками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а тому перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, дані про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора щодо існування ризику продовжити вчинення підозрюваним протиправних незаконних дій.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Посилання захисника про наявність міцних соціальних зв`язків: наявність дружини, дітей та батьків похилого віку, один з яких є інвалідом, апеляційний суд оцінює критично, оскільки наведені обставини не доведені доказами, а також у разі існування таких обставин, вони не були стримуючим фактором щодо не вчинення незаконних дій, які інкримінуються підозрюваному.

Продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який інкримінований підозрюваному.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000017 від 18.01.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4