ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/137/23 Справа № 192/1874/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, непрацюючого, неодруженого який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року клопотання слідчого СВВП№9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000615 від 14 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, було задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 лютого 2023 року включно, без визначення застави.

Рішення суду обгрунтовано тим, що 15 грудня 2022 року ОСОБА_8 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, і ця підозра доводиться матеріалами, що додані до клопотання, в тому числі, лікарським свідоцтвом про смерть №3273/НЕ від 15 грудня 2022 року, допитами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 15 грудня 2022 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності (а.с. 11, 13-14, 17-18, 21-22).

Також слідчий суддя встановив ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Інші ризики, зазначені у клопотанні, слідчий суддя визнав недоведеними.

Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, слідчий суддя визнав недоцільним визначати розмір застави у відповідність до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року повністю та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що в ході судового розгляду слідчий суддя майже в кожному з доказів знайшов порушення їх оформлення, що мало привести до висновку про їх недопустимість, звертав увагу, що ані прокурор, ані слідчий не довели в клопотанні наявність ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте усе це не знайшло свого підтвердження в судовому рішенні.

Також захисник вказує на те, що в матеріалах справи немає достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 скоїв вказане кримінальне правопорушення.

Так, судом проігноровано той факт, що в лікарському свідоцтві про смерть не встановлена дата травми, як не встановлено й місце та обставини, при яких відбулася травма, і зазначена одна з причин смерті -легенево-серцева недостатність, яка ніяким чином не пов`язана з тупою травмою грудної клітини.

Покази свідків, як вважає апелянт, написані наче під диктовку, що викликає обґрунтовані сумніви в їх правдивості. ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 мешкають за однією адресою, довгий час вживають алкогольні та наркотичні засоби, неодноразово притягувалися до адміністративної та іншої відповідальності, що дає підстави для висновку про недостовірність вказаних показів.

Звертає увагу адвокат і на те, щопред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведена 15.12.2022 року з інтервалом між впізнаннями 3-5 хвилин, і на всіх трьох протоколах знімок підозрюваного ОСОБА_8 міститься за номером № 2, що викликає обґрунтовану підозру в достовірності даної слідчої дії. Крім того, свідок ОСОБА_12 15.12.2022 року одночасно була в двох місцях, а саме з 13.00 до 13.20 хв. знаходилася в приміщенні Дніпровського РУП в кабінеті 303 на допиті у слідчого ОСОБА_9 і в той же час була в каб. 308 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у слідчої ОСОБА_14 .

Також, як зазначає захисник, у протоколі огляду місця події вказано, що померлий ОСОБА_15 під час огляду був одягнутий в чорні шкарпетки та білий піджак, втім усі свідки зазначали, що померлий, коли вони його бачили востаннє, був одягнений в чорну куртку, чорні шкарпетки, чорні штани. До того ж, слідчий ОСОБА_16 , яка склала даний протокол,не входить до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні.

Звертає увагу апелянт і на те, що слідчий суддя безпідставно не взяв до уваги рапорт, який зареєстровано у ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за № 41461 від 13.12.2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_15 був доставлений у лікарню 11.12.2022 року з АДРЕСА_3 , і зі слів померлого його побила невідома особа, хоча ОСОБА_15 добре знав ОСОБА_8 ,вони знайомі більше 10 років.

Вважає адвокат недопустимим доказом і протокол слідчого експерименту від 15.12.2022 року, який проведено у приміщенні каб. 303 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за участі свідка ОСОБА_10 , оскільки він не був проведений в умовах, максимально наближених до тих, в яких подія мала місце в минулому.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги виписку з історії хвороби ОСОБА_8 , про те, що останній хворіє на епілепсію з народження, яка нікуди не зникла та не може зникнути. ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, проте працює з вітчимом, тому що знайти офіційне працевлаштування з наявною епілепсію дуже складно, з цих самих підстав йому було відмовлено і в прийнятті до ЗСУ.

Вказує, що ОСОБА_8 не одружений, проте мешкає в цивільному шлюбі з ОСОБА_17 , яка має трьох малолітніх дітей і станом на сьогодні перебуває на 17 тижні вагітності, яка зараз знаходиться у нього на утриманні, за місцем мешкання характеризується позитивно, а тому немає підстав стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Окремо захисник зазначає про повідомлення слідчого суддю про те, що під час затримання до ОСОБА_18 було застосоване фізичне насилля, але суд залишив це поза своєю увагою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали за викладених у ній підстав, позицію прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме: лікарським свідоцтвом про смерть №3273/НЕ від 15 грудня 2022 року, протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 15 грудня 2022 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існує і для його запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Тож, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України дійшов висновку, що ОСОБА_8 є фізично здоровий, раніше не судимий, не працевлаштований, неодружений, утриманців немає, що в сукупності свідчить про те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Інші ризики, на які посилався слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні, слідчий суддя визнав недоведеними.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність встановленого судом ризику не підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленому ризику судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Доводи ж захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є безпідставними та не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4