Справа № 573/129/23
Номер провадження 1-кп/573/48/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03 січня 2023 року за №0000008 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Круговка Добрушського району Гомельської області республіки білорусь, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта базова середня, розлученого, не є особою з інвалідністю, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працюючого охоронцем у фермерському господарстві «Снігірьов А.А.», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 16 серпня 2022 року, на підставі графи II Розкладу хвороб, Таблиці додаткових вимог до Положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України 2008 року №402, ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому обліку, будучи військовозобов`язаним, у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації і призовом на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією пройшов військово-лікарську комісію, за наслідками якої його визнано придатним для проходження військової служби.

26 грудня 2022 року о 09 годині військовозобов`язаному ОСОБА_4 була вручена повістка про явку для відправки на 06 годину 29 грудня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшого направлення в військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації. Разом з цим останній також був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від проходження військової служби.

Усупереч вимогам ст. 65 Конституції України, положенням ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХП, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-IX від 03 березня 2022 року (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2264-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року №574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2501-ІX, Указом від 07 листопада 2022 року №758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2739-ІХ) ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про проведення на території України мобілізації, 29 грудня 2022 року, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , відмовився відбувати для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , аргументуючи це своїм хворобливим станом та високою температурою тіла.

З метою детальної перевірки та обстеження стану свого здоров`я військовозобов`язаний ОСОБА_4 29 грудня 2022 року звернувся до КНП Білопільської міської ради «Білопільська міська лікарня».

Після проведеного огляду, 29 грудня 2022 року ОСОБА_5 лікарем-отоларингологом КНП Білопільської міської ради «Білопільська міська лікарня» встановлено діагноз: «Зміщена носова перетинка без порушення функції носового дихання».

Крім того, того ж дня о 10 годині 50 хвилин під час огляду лікарем-терапевтом вказаного лікувального закладу ОСОБА_4 встановлено діагноз «На момент огляду терапевтом патологій не виявлено».

За результатами проведеного медичного обстеження лікарями КНП Білопільської міської ради «Білопільська міська лікарня» стану здоров`я військовозобов`язаного ОСОБА_4 не встановлено захворювань, які б унеможливлювали його відправку 29 грудня 2022 року до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації.

Після того, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, положенням ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-IX від 03 березня 2022 року (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2264-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2501-IX, Указом від 07 листопада 2022 року №758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2739-IX), будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, ОСОБА_4 без поважних причин, симулюючи свій стан здоров`я, умисно ухилився від виконання свого конституційного обов`язку, зокрема, від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності поважних причин, 29 грудня 2022 року заявив, що не бажає захищати територіальну цілісність України та проходити військову службу під час мобілізації в лавах Збройних Сил України, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, положення ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ та Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого законом України №2105-IX від 03 березня 2022 року (зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2264-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2501-IX, Указом від 07 листопада 2022 року №758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2739-IX).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, дав показання, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема, підтвердив, що в серпні 2022 року пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої визнаний придатним для проходження військової служби. 26 грудня 2022 року йому була вручена бойова повістка про явку на 06 годину 29 грудня 2022 року до Білопільського військкомату для подальшого направлення в військову частину. Прибувши за викликом, він відмовився відбувати для проходження служби за станом здоров`я. Після цього був оглянутий лікарями терапевтом та отоларингологом Білопільської міської лікарні, які не встановили захворювань, які б унеможливлювали його відправку до військової частини. Повернувшись з лікарні до військкомату, від проходження військової служби відмовився, пояснивши що не може і не бажає воювати. На даний час свою позицію змінив, бажає служити та не має наміру в подальшому ухилятися від призову на військову службу.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 , а також інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскарження в апеляційному порядку обставин, встановлених під час досудового розслідування, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищенаведене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працює охоронцем у ФГ « ОСОБА_6 », розлучений, проживає разом з матір`ю, яка є особою похилого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, скарги на його поведінку не надходили (а. с. 22-26).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 квітня 2021 року в справі №457/529/20, відповідно до якого щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Та обставина, що під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 засудив свою кримінально карану поведінку та запевнив про подальше її припинення, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, а тому при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16-к, під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

У даному випадку суд враховує, що доведеність винуватості ОСОБА_4 ґрунтується, у тому числі, й на його зізнавальних показаннях, що підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків, що настали, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі з випробуванням, з визначенням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання є справедливим, достатнім, сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових правопорушень, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При цьому суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя