ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1027/23 Справа № 185/5969/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, який перебуває на посаді водія-механіка відділення обслуговування автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. донецька, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, який перебуває на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 2015 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактичного проживаного за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Муравка Красноармійського (нині Покровського) району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, який перебуває на посаді водія стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000271,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 16 березня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання або особисту поруку - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачують у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої; перебувають на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинувачених від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачені зможуть залишити місце служби та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан.

Також суд вважав, що ризик прийняття обвинуваченими спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для них аспекті є реальним. Стосовно ризику прийняття обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спроб незаконного впливу на потерпілих, суд вважає його не спроможним, так як потерпілі вже допитані в судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що ризики, що обвинувачені будуть переховуватися від суду, впливати на свідків, а також ризик у виді вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, знайшли своє підтвердження. А тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання або особисту поруку, не будуть достатніми для запобігання вищезазначеним ризикам, тому обвинуваченим слід залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті та продовжити на 60 днів.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про недоцільність визначення застави у даному провадженні.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід у вигляді особистої поруки або особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведений. Обвинувачені не мають наміру переховуватись від суду та слідства, незаконно впливати свідків. Інших кримінальних проваджень щодо обвинувачений не встановлено.

Вважає, що прокурором також не було доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

Стороною захисту було надано суду документи на підтвердження наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, відповідні характеристики з місць мешкання та військової служби, характеристики з гауптвахти, що не було враховано у судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Вважає, що при розгляді клопотання прокурора, судом першої інстанції не було розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється апеляційним судом за відсутності захисника, який про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Обвинувачені підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати їм більш м`який запобіжний захід у вигляді особистої поруки або особистого зобов`язання.

Прокурор вважав, що вказана апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були дотриманні в повній мірі.

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000271 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України.

З матеріалів контрольного провадження убачається, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2023 обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.03.2023 без визначення розміру застави на підставі вимог ст.183 КПК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 16.01.2023 було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з тих підстав, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченому процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Також судом першої інстанції було розглянуто клопотання сторони захисту щодо необхідності зміни обвинуваченим запобіжного заходу, у зв`язку із чим прийшов до висновку, що дане клопотання є необґрунтованими, оскільки воно не спростовує вищенаведених обставин, а також не свідчить ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо обвинувачених ризиків, з чим погоджується й колегія суддів.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою.

Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Стосовно апеляційних вимог сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було враховано наявність у обвинувачених стійких соціальних зв`язків, відповідних характеристики з місць мешкання та військової служби, характеристик з гауптвахти, колегія суддів вважає, що дані доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані обставини та дані про осіб обвинувачених суд враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо тверджень апелянта про безпідставність ризиків, які вказані у клопотанні сторони обвинувачення, колегія суддів вказує наступне.

Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

З матеріалів контрольного провадження убачається, що підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, з метою запобігання спробам ухилення від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та подальшого його продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання, так і у подальшому продовження запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання про застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що дане посилання сторони захисту є хибним, оскільки час судового розгляду 16.01.2023 судом було розглянуто клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання або особисту поруку, в якому останньому було відмовлено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції вірно було застосовано положення ст. 183 КПК України, відповідно до якого обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було визначено розмір застави.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міькрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4