печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5034/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000303 від 22.06.2022 прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000303 від 22.06.2022 прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити, розгляд справи просив здійснювати без виклику власника майна.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Київською міською прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000303 від 22.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч.ч. 2, 3 ст. 303, ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді заступника начальника Департаменту міграційної поліції Національної поліції України начальника 2 управління (організації боротьби із торгівлею людьми), є керівником структурного підрозділу правоохоронного органу до компетенції якого віднесено протидію кримінальним правопорушенням, у тому числі пов`язаним із створенням місць розпусти, сутенерства та проституції, а також координація такої діяльності на рівні регіональних підрозділів міграційної поліції.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку 2022 року, у ОСОБА_4 виник умисел на створення злочинної організації для систематичного вчинення кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а саме: створення та утримання місць розпусти, сутенерства та втягнення осіб у зайняття проституцією.

У зв?язку із цим, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку 2022 року, маючи суттєвий досвід роботи та авторитет в правоохоронних органах, насамперед в органах Національної поліції, певні лідерські якості, обумовлені тривалим перебуванням на керівних посадах в органах Національної поліції, достатній авторитет та можливість впливу, шляхом використання наданих службових повноважень, на осіб, які здійснюють діяльності у сфері функціонування місць розпусти та сутенерства, достовірно усвідомлюючи протиправний характер та високу суспільну небезпеку своїх дій, маючи на меті систематичне незаконне збагачення упродовж тривалого часу, створив стійке ієрархічне об`єднання, яке мало на меті вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

До складу злочинної організації у різні проміжки часу увійшли: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зазначені особи умисноі добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, зорганізувалися в стійке ієрархічне об`єднання для вчинення злочинів протии громадського порядку та моральності, виконуючи при цьому єдиний спільний план, відомий всім учасникам, із розподілом функцій кожного учасника, спрямованих на реалізацію цього плану, підпорядковуючись під час здійснення злочинної діяльності ОСОБА_4 .

З метою забезпечення існування та функціонування угруповання ОСОБА_4 , як керівник організації, розробив єдиний план злочинних дій з розподілом функцій окремих ланок організації та кожного з учасниківг рупи.

При цьому, для вчинення окремих епізодів протиправної діяльності злочинної організації, її членами також залучались інші особи, які не входили до основного складу організації.

Відповідно до вказаного плану завданням і метою діяльності злочинної організації було створення та утримання місць розпусти на території міста Києва, втягнення осіб у зайняття проституцією, у тому числі надання інтимних послуг за межами України, задля незаконного збагачення учасників групи, що в подальшому стало основним джерелом доходів її учасників.

Залежно від наявності особистих якостей членів злочинної організації, таких як навички, вміння зорганізовано працювати в групі, керівником злочинної організації було визначено чітку ієрархію серед учасників злочинної організації та розподілені функції між ними.

Як керівники структурної частини організації, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконували наступні функції: загальне керівництво функціонуванням місць розпусти за адресами у місті Києві: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 ; підшукування та залучення до протиправної діяльності злочинної організації інших осіб, які виконували функції менеджерів середньої ланки; підшукання та оренда приміщень в яких розміщувались місця розпусти; підтримання дисципліни шляхом накладення штрафних санкцій, видання розпоряджень менеджерам середньої ланки з питань організації роботи місць розпусти: робочого графіку, кількості жінок, які мають перебувати у місці розпусти в певний час, тощо; акумулювання та розподіл прибутку від діяльності вказаних місць розпусти між учасниками злочинної організації у заздалегідь визначених розмірах.

Крім того встановлено, що ОСОБА_17 являється однією з довірених осіб ОСОБА_6 , який виконує функції водія, а саме надання послуг по перевезенню повій до місць надання сексуальних послуг та проводить збір грошових коштів з місць розпусти, а також діяльності пов`язаної із звідництвом.

Враховуючи наведене, з метою недопущення знищення слідів вчинення кримінального правопорушення та врятування майна, що має доказове значення для здійснення досудового розслідування, а саме: грошових коштів, отриманих в результаті неправомірних дій, прокурором 01.02.2023, до постановлення ухвали слідчого судді, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук квартири АДРЕСА_12 , та яка згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34147913) належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_1 .

За результатами проведення вказаного обшуку вилучено речі, які мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, а саме:

1.Планшет марки «Lenovo» серійний номер HGCH3VX (73), IMEI НОМЕР_2 .

2.Телефон марки «Meizu»серійний номер 882HADT5933XX, IMEI НОМЕР_3 .

Під час проведення обшуку власник майна ОСОБА_17 надав для огляду вищевказані речі, в яких наявні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, коло осіб причетних до протиправної діяльності та інформація яка потребує експертного дослідження.

Постановою прокурора від 01.02.2023 указані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор вказує, що зазначені вище вилучені речі та документи мають значення для досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а відомості, які вони містять можуть бути доказом під час судового розгляду, крім того, указані речі можуть бути використані для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, є необхідність накласти арешт на зазначені речі та документи.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що зазначене майно, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від його застосування слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000303 від 22.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1-3 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч. ч. 2, 3 ст. 303, ч. 3 ст. 368 КК України арешт на майно, а саме: вилученого під час проведеного обшуку квартири АДРЕСА_12 , та яка згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34147913) належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_1 :

1.Планшет марки «Lenovo» серійний номер НОМЕР_4 (73), IMEI НОМЕР_2 .

2.Телефон марки «Meizu»серійний номер 882HADT5933XX, IMEI НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1