ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2022 року про задоволення клопотання слідчого про арешт майна,-
У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000036 від 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

Накладено арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, яке 21 жовтня 2022 року було виявлено та вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти: 4150 Євро, 6900 доларів США та 88600 гривень, які належать ОСОБА_7 .

На вказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить Провадження № 11-сс/822/357/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 199, 204 КК України Доповідач: ОСОБА_1

скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту майно у повному обсязі.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що вищевказані кошти були вилучені під час обшуку будинку, який на праві власності належить дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , а тому є її власними коштами, здобутими від здійснення підприємницької діяльності.

Вказує на те, що зазначені грошові кошти не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому арешт на них накладений безпідставно.

Зауважує, що слідчим незаконно були вилучені вказані грошові кошти, оскільки в ухвалі слідчого судді від 20 жовтня 2022 року не міститься посилання на надання дозволу на вилучення вказаних грошових коштів.

Посилається на те, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять відомостей про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею було накладено арешт на вищевказані грошові кошти без визначення способу такого арешту.

Вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає засадам законності, обґрунтованості, вмотивованості та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального та судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 404 КПК України.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що до ЄРДР за №0000036 від 22 жовтня 2021 року внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 199 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2022 року було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та іншому володінні ОСОБА_11 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві приватної власності, де фактично проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , з метою відшукання та вилучення тютюнових виробів, марок акцизного податку України, сировини для виготовлення контрафактних тютюнових виробів, обладнання, яке використовується для виготовлення контрафактних тютюнових виробів, мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації, з електронними документами щодо виготовлення та реалізації контрафактної продукції, а також зошитів, журналів, чорнових записів, документів про виготовлення та реалізацію контрафактної продукції, відеореєстраторів, на яких наявні відеозаписи щодо виробництва та реалізації контрафактної продукції, упакування вищевказаної контрафактної продукції.

Відповідно до протоколу обшуку від 21 жовтня 2022 року за вищевказаною адресою органом досудового розслідування було проведено обшук в ході якого, окрім іншого, було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі: 4150 Євро, 6900 доларів США та 88600 гривень, які належать ОСОБА_7 .

Постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 від 21 жовтня 2022 року вищевказані грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000036 від 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000036 від 22 жовтня 2021 року, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, передане, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть бути набуті кримінально-протиправним шляхом та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти належать дружині ОСОБА_7 , а також посилання на те, що останній не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень вбачається, що органом досудового розслідування встановлена причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

Крім того, як зазначено у клопотанні, та не заперечується апелянтом в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 в домоволодінні, яке на праві власності належить дружині ОСОБА_11 .

Посилаючись на те, що вилучені грошові кошти належать на праві власності дружині ОСОБА_7 , апелянтом не надано належних доказів на підтвердження таких доводів.

Крім того, згідно ч. 1 та 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, якщо особа, яка вважає себе власником майна, на яке було накладено арешт і яка не була присутня при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту. Тобто у разі якщо дружина підозрюваного вважає, що арештом було порушено її права, вона може подати клопотання в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, питання законності походження вилучених грошових коштів і є предметом подальшого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ухвалою слідчого судді від 20 жовтня 2022 року про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого у даному випадку, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність вилучених грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про його арешт за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

У даному судовому провадженні колегією суддів не встановлено недотримання слідчим визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України строку для звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні слідчого не визначений спосіб арешту зазначених грошових коштів, апеляційним судом відхиляються, оскільки вказані грошові кошти були вилучені в ході проведення обшуку та на час розгляду клопотання слідчим суддею останні вже мали статус тимчасово вилученого майна, у зв`язку з чим потреба визначення способу арешту на грошові кошти є недоцільною.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000036 від 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

«Згідно з оригіналом».
Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду.
Суддя Чернівецького
апеляційного суду ___________ ОСОБА_1
10.11.2022