Номер провадження: 11-кп/813/440/23
Справа № 518/385/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ширяїського районного суду Одеської області від 02 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000026 від 08 червня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ширяєве Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-02.03.2021 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Ширяїського районного суду Одеської області від 02 травня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

На підставі статей 71, 72 КК України до призначеного за ч.2 ст.389 КК України покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 02 березня 2021 року та остаточно визначено покарання у виді 1 (одного) місяця 20 (двадцяти) днів арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з дня його фактичного затримання.

Оскаржуваним вироком встановлено, що вироком Приморського районного суду міста Одеси 02 березня 2021 року, який вступив в законну силу 01 квітня 2021 року, ОСОБА_8 був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт.

На виконання вироку Приморського районного суду міста Одеси, ОСОБА_8 взятий на облік Березівським районним сектором № 4 філії ДУ «Центр пробації» та йому під підпис роз`яснено порядок відбування покарання та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення до Ширяївської селищної ради для подальшого відбування покарання.

Розпорядженням Ширяївської селищної ради № 88-ВД від 12 травня 2021 року ОСОБА_8 прийнятий на громадські роботи і ознайомлений з графіком та порядком їх відбування для відбування призначеного йому покарання у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт.

В подальшому ОСОБА_8 умисно ігноруючи покладені на нього вироком суду обов`язки, жодного разу не з`явився на місце роботи (парк), що знаходиться в смт. Ширяеве, Березівського району, Одеської області по вул. Грушевського для відбування покарання, на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт від працівників пробації, ОСОБА_8 не реагував та категорично відмовлявся відпрацьовувати громадські роботи.

Отже, ОСОБА_8 в порушення вимог ст.37 КВК України, щодо зобов`язання додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених вироком Приморського районного суду міста Одеси від 02 березня 2021 року.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб,

які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд у загальному порядку.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що обвинувачений є інвалідом 3 групи та пересувається за допомогою милиць, о отже фізично він не може відбувати покарання у виді громадських робіт.

Під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду були істотно порушені права ОСОБА_8 , в тому числі було порушено його право брати участь в судовому засіданні та надати пояснення щодо фактичних обставин справи.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за обставин встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження і на підставі чого судовий розгляд було проведено в спрощеному порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі обвинуваченого не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.389 КК України за кваліфікуючими ознаками ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вирок та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, оскільки судом були істотно порушені його права, в тому числі і право брати участь в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає вказані доводи обвинуваченого необґрунтованими з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуваний вирок був ухвалений судом у спрощеному провадженні в порядку передбаченому статями 381 та 382 КПК України без учасників кримінального провадження.

Частиною 2 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В матеріалах провадження на аркуші 123 міститься розписка ОСОБА_8 , в якій він вказав, що визнає свою вину в повному обсязі, просить суд його суворо на карати та по можливості призначити йому покарання у виді мінімального умовного терміну.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального провадження та не наполягав на тому, щоб судовий розгляд кримінального провадження був здійснений за його участі.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку статей 381, 382 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону розглянувши справу без його участі.

Крім того апеляційний суд критично ставиться до доводів обвинуваченого про те, що він не міг відбувати призначене йому за попереднім вироком покарання у виді громадських робіт, оскільки є інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до ч.1 ст.56 КК України - громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

При цьому ч.3 ст.56 КК України передбачено, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_8 не входить до кола осіб, визначених ч.3 ст.56 КК України, яким чинний КК України встановлює заборону призначати покарання у виді громадських робіт.

При цьому апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 не оскаржував в апеляційному порядку вирок Приморського районного суду міста Одеси 02 березня 2021 року, яким його було засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт, а отже фактично він погодився з видом та розміром покарання, яке було призначеному йому за вироком суду.

Частиною 2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлено не було.

Також суд врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого та призначив покарання у виді арешту.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував положення ст.72 КК України, відповідно до якої при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Отже не відбута частина покарання у виді 240 годин громадських робіт за попереднім вироком Приморського районного суду міста Одеси від 02 березня 2021 року, відповідно до ст.72 КК України, дорівнює 30 дням арешту.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 71, 72 КК України та шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м.Одеси від 02 березня 2021 року визначив остаточне покарання у виді арешту на строк 1 місяць 20 днів.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 02 травня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4