Справа № 336/6001/22
Провадження №2/336/834/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2022 року м. Запоріжжя
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,
старшого слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчий СВ Відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженця с. Матвіївка Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України. українця, який працевлаштований на посаді слюсаря у КП «Дружелюбівський комунгосп», мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . раніше не судимого
у кримінальному провадженні внесеному 02 листопада 2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001690 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, -
встановив:
10.11.2022 слідчому судді надійшло клопотання слідчий СВ Відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 08 січня 2023 року, в умовах утримання його у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. перша Ливарна. 36
Клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція> - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:
1) забезпечення публічної безпеки і порядку:
2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;
3) протидії злочинності;
4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до ст. З Закону України «Про Національн) поліцію» зазначена правова основа діяльності поліції, а саме у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліції;
2) територіальні органи поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені основні обов`язки поліцейського, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва та інше.
У відповідності до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Слідчий у відповідності до ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Здійснює свої повноваження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, є самостійною у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, крім випадків, коли законом передбачено винесення рішення слідчого судді, суду або згода прокурора чи погодження керівника органу досудового розслідування, або якщо рішення про його проведення приймає виключно прокурор, і є відповідальним за законне та своєчасне виконання цих рішень.
Відповідно до примітки статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 2 примірки до ст. 368 КК України посада слідчого відноситься до посади службової особи яка займає відповідальне становище.
29.09.2022. о 13 год. 33 хв.. до чергової частини відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Памірська, біля буд. № 129 екіпажем УПП в Запорізькій області ДПП зупинено транспортний засіб «Форд Транзит» в кузові червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . під керуванням ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому здійснювалося перевезення незаконно зрубаної деревини без відповідних документів.
У подальшому слідчим СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проведено огляд місця події, під час якого було вилучено транспортний засіб «Форд Транзит» в кузові червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , з ключем запалювання та деревиною, а також свідоцтво про реєстрацію на зазначений автомобіль № НОМЕР_2 .
За даним фактом 30.09.2022 дізнавачем СД відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України.
Вказаний автомобіль з вантажем деревини вилучено та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
30.09.2022 прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя винесено постанову про зміну правової кваліфікації у кримінальному проваджені № 0000689 з ч. 1 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 246 КК України.
30.09.2022 прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000689 за СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.
26.10.2022 заступником начальника відділу поліції №3 Запорізького РУГІ 1 УНП в Запорізькій області - начальником СВ винесено постанову про доручення провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчій групі, старшим групи призначено слідчого СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 .
02.11.2022 ОСОБА_5 , близько 12 год. ЗО хв.. перебуваючи у приміщенні службового кабінету № 17 відділу поліції №3 Запорізького РУГЇ ГУНІІ в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня. 31. усвідомлюючи, що ОСОБА_7 , займає посаду слідчого С`В відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, тобто є службовою особою державного органу, яка займає відповідальне становище (п. 2 примітки 1 до ст. 368 КК України), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, висловив намір надання неправомірної вигоди слідчому ОСОБА_7 за повернення вилученого транспортного засобу «Форд Транзит» в кузові червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з незаконно зрубаною деревиною.
08.11.2022 приблизно о 11 години 00 хвилин. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні службового кабінету № 17 відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня. 31. усвідомлюючи, що ОСОБА_7 займає посаду слідчого СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, тобто є службовою особою державного органу, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою повернення вилученого працівниками поліції транспортного засобу «Форд Транзит» в кузові червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 з незаконно зрубаною деревиною, надав неправомірну вигоду слідчому слідчого відділення відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , а саме гроші в сумі 10 000 гривень за прийняття ним в інтересах ОСОБА_5 незаконного рішення у кримінальному провадженні №0000689 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, про повернення вилучених речових доказів, а саме транспортного засобу «Форд Транзит» в кузові червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 з вантажем незаконної зрубаної деревини.
На даний час дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 369 К`К України, тобто: надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їм влади чи службового становища, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з підстав зазначених у ньому та просили його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували. Захисник пояснила суду, що вони погоджується з пред`явленою ОСОБА_5 підозрою, останній визнає свою вину. Підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. Ризики, на які посилається сторона обвинувачення не доведені. Просила суд застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки останній має міцні соціальні зв`язки, одружений, проживає разом з дружиною та дочкою, офіційно працевлаштований, має постійний дохід, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Вислухавши слідчого та прокурора, пояснення захисника, підозрюваного, дослідивши надані матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , приходить до висновку про необхідність відмовити слідчому та прокурору у задоволенні клопотання щодо обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи з наступного.
Пункт 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вказує на те, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовуються до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України; наявністю ризиків того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, а саме: витягом з ЄДР від 02.11.2022, протоколом огляду місця події, протоколом затримання, протоколом допиту підозрюваного, фототаблицею, протоколами допиту свідків.
При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, а саме: офіційно одружений, проживає разом з дружиною та дочкою, офіційно працевлаштований, має зареєстроване місце проживання та постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем мешкання та за місцем роботи.
Частина 2 ст. 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.
Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором та слідчим в суді не доведено існування жодного з таких ризиків, на які вони посилаються.
А ні слідчим в клопотанні, а ні прокурором в судовому засіданні взагалі не наведено будь-яких переконливих доводів щодо існування вказаних ризиків, обставини, на які вони посилаються є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи - тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт - були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Також слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як на думку слідчого та прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 неможливо, оскільки це буде суперечити меті захисту громадян і суспільства від злочинних посягань.
Проте, виходячи із змісту п.3 ч.1 ст. 194 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані надати слідчому судді докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З наведеного вбачається, що позиція органу досудового розслідування з цього питання базується на загальних оцінках суспільної небезпеки проти злочинних посягань, і взагалі не підтверджена доказами, як то передбачено наведеною нормою кримінального процесуального законодавства.
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
В даному конкретному випадку слідчий суддя приходить до висновку, що найбільш дієвим запобіжним заходом відносно ОСОБА_5 може бути домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.
Також, в рішенні Феррарі-Браво проти Італії Європейський суд з прав людини вказує, що затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність по собі є метою попереднього розслідування, досягнення мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликають підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного до засудження або, навіть, пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» , про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».
На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 179, 181, 184, 193, 194, 195, 196 , ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
В задоволенні клопотанні слідчого СВ Відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 08 січня 2023 року, в умовах утримання його у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. перша Ливарна. 36 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 в нічний час з 22.00 по 07.00 год. без дозволу слідчого, прокурора, суду;
2) з`являтися до органів досудового розслідування та суду, за першим викликом та у призначений час;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Строк дії ухвали закінчується 06 січня 2023 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на відділ поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.
Роз`яснити відповідному структурному підрозділу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали складений 11.11.2022.

Слідчий суддя: ОСОБА_1