ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3047/22 Справа № 487/2256/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

28 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0005689 за апеляційними скаргами прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаїв, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: - 29.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.187 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.04.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколєва від 29.12.2011 року, переглянутого 16.04.2015 року Миколаївським районним судом Миколаївської області, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18.11.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року законної сили.

До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений більше 5 років перебуває під вартою.

Розгляд клопотання відкладався у зв`язку з неявкою захисника, не встановленням місця перебування обвинуваченого, участь яких є обов`язковою, відсутністю електропостачання.

Також, з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в України було запроваджено воєнний стан.

Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року зі змінами до нього, рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року, а також листа Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України.

Враховуючи об`єктивні обставини, а саме, що місце перебування обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено, введення воєнного стану в країні, колегія суддів вважає, що як виняток, можна допустити розгляд клопотання захисника без участі обвинуваченого для дотримання розумних строків судового розгляду, проти чого не заперечували захисник та прокурор.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав клопотання та просив його задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення клопотання захисника, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, яке спричинило смерть потерпілого, при цьому ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив злочин в період дострокового звільнення від відбуття покарання, офіційно не працює, а тому не відпали ризики, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим заявлені ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшилися, продовжують існувати, і виправдовують продовження тримання його під вартою, і це свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків у кримінальному провадженні.

Крім того, на час розгляду клопотання місце перебування обвинуваченого не встановлене, також в умовах воєнного стану підтверджується наявність вказаних ризиків.

Доводи клопотання про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою є безпідставними з огляду на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також того, що 21.11.2018 року винесено вирок щодо обвинуваченого, який оскаржується прокурором з підстав м`якості призначеного покарання, крім того, на час розгляду клопотання не встановлене місце перебування обвинуваченого та чи перебуває він під вартою.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Щодо залишення запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, то таке формулювання не суперечить ч.3 ст.377 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 О ОСОБА_10 Н ОСОБА_11