Провадження №1-кп/523/1463/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

21.11.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ., захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засідані, в приміщенні суду кримінальне провадження №000564 від 11.07.2022 року по звинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гвардійське Одеського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз засуджений Суворовським районним судом м. Одеси 11.06.2014 року, за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки.

у скоєні кримінального правопорушення ст.263 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що відповідно до додатку № 1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-ХII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, чи холодної зброї, здійснюється на підставі передбачених Законом дозволів.

Незважаючи на вимоги нормативних актів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 26.02.2022, у вечірній час, знаходячись в с. Світле Одеського району Одеської області (більш точний час та місце в ході досудового розслідування невстановлені), достовірно усвідомлюючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, у порушеннях вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристрої вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, придбав, шляхом привласнення знайдений кастет, який почав зберігати при собі.

Так, 11.07.2022 ОСОБА_4 усвідомлюючи те, що при ньому перебуває холодна зброя, а саме кастет, достовірно знаючи його властивості, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зберігаючи при собі, переніс без передбаченого законом дозволу кастет за адресою: АДРЕСА_2 ), де продовжив його зберігати.

Того ж дня, 11.07.03.2022, в період часу з 23:05 години по 23:12 годину, співробітниками поліції, проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 (блок-пост № 24), в ході якого виявлено та вилучено: кастет, який є контактною холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом з використанням промислового обладнання, який

ОСОБА_4 носив при собі без передбаченого законом дозволу.

У даному кримінальному провадженні 12 серпня 2022 року між прокурором
ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України. Вказана угода про визнання винуватості укладена за письмовою згодою обвинуваченого, зазисника, прокурора.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 , та обвинувачений ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 2 ст. 263 КК України.
Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 , зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення; співпрацювати у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою.
Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Крім того, прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені
ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 , у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільною та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 263 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 , визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 , на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
За таких обставин, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, а також те, що даним кримінальним правопорушенням шкоду не завдано, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 , підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази знищити.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмыры 377 гривень 56 копійок стягнути з засудженого ОСОБА_4 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , до набрання вироком законої сили обрати у вигляді особистого зобовязання.
Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд -
з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 серпня 2022 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12 серпня 2022 року покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17,000 (сімнадцять тисяч ) гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , обрати до набрання вироком законої сили у вигляді особистого зобовязання.
Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з
ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору і надіслати потерпілій.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1