Справа № 639/293/21
Провадження № 1-кп/639/97/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/293/21 (в ЄРДР №0000347 від 25.10.2020) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-23 березня 2007 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки (судимість не погашена в силу ч. 5 ст. 90 КК України);

-17 грудня 2008 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (судимість не погашена в силу ч. 5 ст. 90 КК України);

-26 липня 2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки;

-31 липня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185, 186 КК України, маючи не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості, повторно вчинив кримінальні правопорушення проти власності за таких обставин.

1. ОСОБА_3 24.10.2020 приблизно о 08 годині 30 хвилин знаходився поблизу Новобаварського ринку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, біля буд. 8, де побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_8 , який проводив демонтажні ремонтні роботи на вказаному ринку, використовуючи при цьому належну йому електроболгарку, яку поклав на землю біля будівлі туалету та відійшов в сторону для того, щоб проконтролювати вигризку піску з автомобіля «Камаз».

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаної електроболгарки марки «Grand», ОСОБА_3 , оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто, як на його думку, із сторонніх осіб та потерпілий ОСОБА_8 не спостерігали, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спочатку таємно заволодів вказаною електроболгаркою, висмикнувши шнур живлення електромережі з переносної розетки, та, забравши її з землі.

Після цього ОСОБА_3 , не усвідомлюючи, що його дії були помічені потерпілим ОСОБА_8 , який через необхідність забезпечення безпечного розвантаження автомобіля «Камаз» з піском не мав можливості завадити протиправним діям ОСОБА_3 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 1061 грн., яка складається з вартості вказаної електроболгарки марки «Grand».

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

2. Крім того, ОСОБА_3 27.10.2020 приблизно о 09 год. знаходився в приміщенні Харківської міської лікарні №3, розташованої за адресою: пр-т Новобаварський, 90 м. Харкова, де під час спілкування зі своєю матір`ю, ОСОБА_7 , 1952 року народження, побачив у неї в руках мобільний телефон ТМ «Meizu М8С М810Н».

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи фактор несподіванки, не зважаючи на той факт, що перед ним знаходиться жінка похилого віку, з метою незаконного збагачення, ривком вихопив з правої руки ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон ТМ «Meizu М8С М810Н», встановивши над ним у зазначений спосіб повний контроль.

У свою чергу потерпіла ОСОБА_7 , бажаючи протидіяти незаконному заволодінню належним їй майном та запобігти подальшої можливості викрадача розпоряджатися відкрито вилученим проти її волі мобільним телефоном, почала вимагати від свого сина повернути належний їй телефон.

Однак ОСОБА_3 після цього, з місця скоєння злочину зник, звернувши на свою користь відкрито викрадене майно та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 завдав потерпілій особі похилого віку, ОСОБА_7 , матеріальної шкоди на суму 1435 грн.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 186 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час виконання судом дій, передбачених ч. 1 ст. 348 КПК України, свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, зазначивши про незгоду з кваліфікацією його дій.

29.01.2021 під час допиту потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_3 , скориставшись своїм правом, передбаченим п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України, вказав, що його дії не були помічені потерпілим, він взяв, вимкнув болгарку з розетки та пішов, потерпілий проґавив цей момент, можливо хтось з сторонніх осіб йому підказав куди він, ОСОБА_3 , пішов, та вони, лише за збігом обставин, зустрілись з ОСОБА_8 біля лікарні №3, коли вже пройшов деякий час.

В судовому засіданні 05.08.2021 обвинувачений ОСОБА_3 також виявив бажання дати показання суду, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом від 27.10.2020 відносно потерпілої ОСОБА_7 визнав, показав, що в двадцятих числах жовтня 2020, вранці, зайшов до своєї матері на роботу до міської лікарні №3, що розташована за адресою: м. Харків, просп. Новобаварський, 90. У неї в кабінеті він попросив дати йому її телефон чорного кольору, щоб пошукати в мережі інтернет пропозиції щодо роботи. Вона відмовила. Тоді він вихопив вказаний телефон у неї з правої руки, та пішов, сказавши, що поверне його їй у вечорі вдома. У вечорі вона не прийшла додому, наступного дня також і він його продав на «Центральному ринку» приблизно за 1400 грн.. При цьому ОСОБА_3 висловив жаль щодо скоєного.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Окрім вказаних показань обвинуваченого ОСОБА_3 , винуватість останнього у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень за наведених вище обставин знайшла своє повне підтвердження наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом доказами.

За епізодом таємного викрадення 24.10.2020 майна

потерпілого ОСОБА_8 :

-змістом заяви потерпілого ОСОБА_9 , в якій останній вказував, що ним проводились будівельні роботи 24.10.2020 о 08:00-08:30 на Баварському ринку, та був помічений факт викрадення болгарки на об`єкті, за показаннями свідків вони почали пошуки підозрюваного, за їх напрямком та підказками йому вдалось його затримати та викликати поліцію (а.с. 17 матеріалів досудового розслідування);

-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких з обвинуваченим ОСОБА_3 він знайомий не був. В один із днів у жовтні 2020 року, вранці, приблизно о 09:00 год, він прийшов на роботу на Новобаварський ринок, де він з іншими робітниками розклали інструмент, із приміщення туалету на 2 метри протягнули подовжувавч, підключили болгарку та почали різати і укладати тротуарну плитку. Через деякий час приїхав вантажний автомобіль «Камаз» з піском. Щоб забезпечити безпеку розвантаження вказаного автомобіля бригадою, щоб не постраждали сторонні особи, він був змушений відійти від болгарки та пішов в бік автомобіля. В процесі вивантаження піску він краєм ока побачив як біля кута будівлі обвинувачений висмикнув штекер болгарки з подовжувача, взяв її під пахву та пішов в протилежному від нього напрямку. Він крикнув один раз «стій», проте не знає чи почув його обвинувачений, адже вони знаходились на значній відстані, а у вказаному місці було шумно, в тому числі у зв`язку зі здійснюваним роботами з розгрузки вантажного автомобіля, проте обвинувачений не озирнувся, а просто пішов далі. Він не міг одразу побігти, тому що це могло б створити небезпеку для людей, а тому побіг до місця, де залишав болгарку, коли вже автомобіль розвантажили. Там жінка, яка бере гроші за вхід до туалету, показала напрямок куди пішов обвинувачений. Після цього він з іншими робітниками розділились та побігли шукати крадія, при цьому в процесі слідування він цікавився у перехожих чи не бачили вони вказаного чоловіка. Він зустрів обвинуваченого за межами ринку, приблизно на відстані 1 кілометру від місця вчинення кримінального правопорушення, коли той вже здав болгарку до «прийомки». Він зупинив його, сказав, щоб той повернув болгарку, але він відмовився і тоді він викликав поліцію. В подальшому болгарку йому повернули працівники поліції. За його участі проводилось впізнання за фотознімками. На теперішній час претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має. У призначенні покарання потерпілий покладався на розсуд суду;

-даними протоколу огляду місця події від 24.10.2020, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення ринку за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, 8, на початку якого знаходилось дві купи з піском та тротуарна плитка. Також виявлено електро-болгарку марки «Grand» (а.с. 18-23 матеріалів досудового розслідування);

-постановою слідчого від 25.10.2020, якою електричну болгарку марки «Grand» МШУ-230/2750, зеленого кольору, потужністю 2750 Вт визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000347 від 25.10.2020 (а.с. 24 матеріалів досудового розслідування);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.11.2020 за участі потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого останній упізнав на фотознімку із зображенням ОСОБА_3 як особу, яка заволоділа його майном, а саме електричною болгаркою за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, 8 (а.с. 29-30 матеріалів досудового розслідування);

-висновком судової товарознавчої експертизи від 25.11.2020 №6/2611СЕ-20, відповідно до якого ринкова вартість болгарки марки «Grand» МШУ-230/2750, в технічно справному стані, без комплектуючих пристроїв, використовувалась за призначенням, на момент вчинення правопорушення, станом на 24.10.2020 становить 1061,00 грн. (а.с. 41-48 матеріалів досудового розслідування);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.11.2020 за участі свідка ОСОБА_10 , в ході якого остання упізнала на фотознімку із зображенням ОСОБА_3 як особу, яка продала їй електричну болгарку «Grand» у корпусі зеленого кольору, б/в, 24.10.2020 за адресою: м. Харків, вул. К.Шульженко, 18. (а.с. 83-84 матеріалів досудового розслідування);

Під час судового розгляду судом вживались заходи забезпечення кримінального провадження з метою проведення допиту заявлених свідків сторони обвинувачення за цим епізодом обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , однак протягом тривалого часу, більше 2-х років, вказані свідки до суду не з`являлись, стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не забезпечено їх присутність під час судового розгляду.

При цьому судом направлялись повістки про виклик свідків за місцем їх проживання, а також смс-повідомлення (т. 1 а.с. 90, 91, 94, 95, 118, 120), надавались відповідні повістки стороні обвинувачення з роз`ясненням обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 23 КПК України (т. 1 а.с. 139, 144, 200, т. 2 а.с. 19, 33, 46, 65, 78), ухвалювались рішення про привід свідків (т. 1 а.с. 104, 112, 149, 160, 219, 234, 251, т. 2 а.с. 93, 105, 117).

Ухвалою суду від 25.08.2022 було вирішено встановити стороні обвинувачення процесуальний строк для забезпечення явки вказаних свідків до 25.11.2022, після чого розглянути кримінальне провадження на підставі наявних доказів (т. 2 а.с. 130-132, 136, 137)

Після цього за клопотанням прокурора на свідка ОСОБА_11 було накладено грошове стягнення; надано доручення органу досудового розслідування в порядку ст. 333 КПК України на проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження свідків; направлялись повістки стороні обвинувачення для їх вручення свідкам (т. 2 а.с. 151, 169, 185, 192, 200).

Навіть після спливу встановленого судом процесуального строку, з урахуванням думки сторони захисту, було задоволено клопотання прокурора - відкладено судові засідання з метою забезпечення можливості допитати свідків, направлено стороні обвинувачення повістки про виклик для їх вручення свідкам, а ухвалою суду від 12.01.2023 в чергове було задоволено клопотання прокурора про привід свідка (т. 2 а.с. 212, 219). Проте свідки до суду не з`явились, ухвала суду про привід свідка не виконана, місцезнаходження свідків достовірно не встановлені.

12.01.2023 судом було прийнято відмову прокурора від свідка сторони обвинувачення ОСОБА_11 .

Враховуючи вищевикладене, судом прийнято рішення про неможливість допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , оскільки вжитими заходами не встановлено місцезнаходження цих свідків та вичерпані всі можливості забезпечення їх участі під час судового розгляду.

Приймаючи таке рішення, судом також було враховано правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11 серпня 2020 року по справі №288/113/15-к.

За епізодом відкритого викрадення 27.10.2020 майна

потерпілої ОСОБА_7 :

-протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.10.2020, згідно якого ОСОБА_7 просила вжити заходи до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який 27.10.2020, приблизно о 09:00 за адресою: АДРЕСА_3 заволодів її мобільним телефоном з двома сім-картами (а.с. 55 матеріалів досудового розслідування);

-даними протоколу огляду місця події від 27.10.2020, в ході якого було оглянуто та зафіксовано обстановку на місці, де згідно заяви ОСОБА_7 її телефоном заволодів ОСОБА_3 кімната у харчовому блоці КНП «Міська лікарня №3» за адресою: м. Харків, просп. Новобаварський, 90 (а.с. 57-61 матеріалів досудового розслідування);

-показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка 15.03.2021 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 є її сином, раніше він притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, потребує коштів, чим обумовлена його протиправна поведінка. Працювати він не бажає, вже виніс з будинку холодильник, телевізор, посуд тощо.

Вона працює в 3-ій лікарні комірницею. 27.10.2020 вона знаходилась на робочому місці. Її син, ОСОБА_3 , прийшов до неї на роботу, зайшов в її робочу кімнату, почав вимагати дати йому гроші. Раніше він періодично приходив до неї на роботу за грошима на алкоголь. Вона втомилася вже це робити, а тому відмовила. Тоді ОСОБА_3 вихопив у неї її мобільний телефон «Meizu», який вона тримала в руці та відштовхнув її, після чого одразу вискочив з кімнати. Вона намагалась наздогнати його, кричала щоб він повернув телефон, проте, побачивши це, він побіг ще швидше в бік залізничної дороги, в районі Третьої вулиці. В лікарні жінка бачила як вона бігла за сином та кричала, щоб він повернув телефон. Потерпіла ОСОБА_7 категорично заперечувала, що добровільно передала обвинуваченому мобільний телефон в користування, а також зазначила, що телефон вона купувала в ломбарді приблизно за 1500 грн. Також вказала, що тілесних ушкоджень ОСОБА_3 їй не спричиняв, штовхнув, синців у неї не було.

Після вказаних подій вона якось зустріла ОСОБА_3 на вулиці, просила повернути їй телефон, але він сказав, що вона побачить телефон через 5 років. Телефон їй ніхто так і не повернув.

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2020 за участі свідка ОСОБА_12 , в ході проведення якого остання упізнала на фотознімку із зображенням ОСОБА_3 як особу, яку вона бачила за адресою: АДРЕСА_3 на території 3-ї МКЛ 27.10.2020, приблизно о 09:00, коли у ОСОБА_7 було відкрито викрадено її мобільний телефон (а.с. 67-68 матеріалів досудового розслідування);

-висновком судової товарознавчої експертизи №6/2503СЕ-20 від 13.11.2020, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Meizu» модель «M8c 2/16Gb Black (Global Vercion)» без врахування вартості комплектних периферійних пристроїв, станом на момент скоєння кримінального правопорушення, а саме 27.10.2020 становить 1435,00 грн. (а.с. 71-78)

Крім того згідно висновку судово-психіатричної експертизи №19 від 14.01.2021 ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та опіоїдів. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_3 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_3 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

(а.с. 134-137 матеріалів досудового розслідування)

Належність, допустимість та достовірність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані у порядку, встановленому КПК України, без порушення закону, узгоджуються один з одним, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Перед допитом потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були ознайомленні із обсягом прав та обов`язків у кримінальному судочинстві, та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Їх показання є логічними, послідовними, узгоджуються та не суперечать іншим доказам по справі.

Експерти у кримінальному провадженні були залученні на підставі відповідних постанов слідчих та попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Впізнання обвинуваченого під час досудового розслідування проведені згідно вимог ст. 231 КПК України.

Порушень вимог КПК України, які б були наслідком недопустимості вказаних доказів судовим розглядом не встановлено.

Допустимість вказаних доказів не ставилась під сумнів і стороною захисту.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень за наведених вище обставин доведена поза розумним сумнівом, та підтверджується цими доказами.

ІV. Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Згідно обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 , останній 24.10.2020 після того, як висмикнув шнур живлення електромережі з переносної розетки та забрав належну ОСОБА_8 електричну болгарку з землі, був помічений ОСОБА_8 , який бажаючи протидіяти незаконному заволодінню належним йому майном та запобігти подальшої можливості ОСОБА_3 розпоряджатися вилученою електроболгаркою, почав вимагати від останнього повернути вказаний інструменту, однак ОСОБА_3 , оцінивши ситуацію, що склалася, бажаючи, щоб його діяння переросло з таємної крадіжки у відкрите заволодіння чужим майном, оскільки воно вчинювалося в присутності його власника і він усвідомлював, що потерпілий розуміє сутність злочинних дій, відкрито володіючи зазначеною електроболгаркою, та з місця скоєння злочину зник. На підставі наведених обставин дії ОСОБА_3 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення майна (грабіж).

Проте стороною обвинувачення не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 усвідомлював, що його дії були помічені потерпілим ОСОБА_8 або, що хтось з інших присутніх осіб розумів протиправний характер дій, які він вчиняв.

Так, суд відзначає, що сам потерпілий ОСОБА_8 під час допиту в суді вказував, що знаходився на значній відстані від обвинуваченого, коли побачив, що той взяв відповідну болгарку; лише один раз крикнув йому «стій», проте не знає чи почув він його, адже на ринку було шумно, в тому числі у зв`язку з тим, що розвантажувався «Камаз» з піском. При цьому обвинувачений не озирався та не пришвидшився, а просто пішов далі в іншому від потерпілого напрямку, потерпілий не намагався його одразу наздогнати і лише після того, як машину з піском було розвантажено, він пішов його шукати та зустрів, коли той вже здав болгарку.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_8 узгоджуються і з його заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 24.10.2020.

З матеріалів досудового розслідування (а.с. 81, 82) вбачається, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , допит яких був визнаний судом неможливим, не могли бути очевидцями відповідних подій моменту заволодіння обвинуваченим ОСОБА_3 майном потерпілого ОСОБА_8 .

Будь-яких інших доказів на підтвердження обвинувачення у вказаній частині, яке заперечував ОСОБА_3 , суду не надано.

За змістом же до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим обвинувачення у вказаній частині.

V. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за епізодом викрадення майна ОСОБА_8 від 24.10.2020 зач. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), то суд не погоджується з вказаною кваліфікацією, виходячи із установлених на підставі досліджених доказів фактичних обставин справи.

Так, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Суб`єктивна сторона грабежу характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Суб`єктивна сторона крадіжки також характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном.

Водночас, змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на «їхніх очах», але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо.

За встановлених судовим розглядом обставин обвинувачений ОСОБА_3 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 , відволікся на розвантаження піску, залишивши належне йому майно (електричну болгарку) на плитці осторонь його, а також тим, що інші присутні на місці вчинення кримінального правопорушення особи не усвідомлювали характеру вчинюваних ним дій, таємно заволодів вказаною болгаркою та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд.

Виходячи із установлених фактичних обставин справи, способу вилучення майна, відношення засудженого до вчиненого - спрямованості його умислу, суд вважає, що стороною обвинувачення не правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 , адже останнім було вчинено інше суспільно небезпечне діяння відносно потерпілого ОСОБА_8 , а саме кримінальне правопорушення проти власності, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тому його дії у цій частині обвинувачення підлягають перекваліфікації.

До такого висновку суд дійшов, встановивши судовим розглядом обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, та з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2018 року по справі №754/2834/16-к.

Щодо обвинувачення за епізодом від 27.10.2020 відносно потерпілої ОСОБА_7 , то органом досудового розслідування відповідні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані правильно - за ч. 2 ст. 186 КК України.

З огляд на викладене, аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених вище доказів, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 :

-за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (за епізодом викрадення майна ОСОБА_8 від 24.10.2020);

-за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно (за епізодом викрадення майна ОСОБА_7 від 27.10.2020).

VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, та мотиви суду при призначенні покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченою п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, щодо особи похилого віку.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий; неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; працездатний, але не працює; має місце реєстрації та постійне місце проживання; на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 1997 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: наслідки органічного ураження ЦНС; страждає на гепатити «С».

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України,а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченими, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких, а інше - до тяжких злочинів; форму вини прямий умисел; кількість епізодів два; конкретні обставини кримінальних правопорушень; особу обвинуваченого, його відношення до скоєного; обставину, що обтяжує покарання.

Також судом враховується, що ОСОБА_3 неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, знов вчинив аналогічні кримінальні правопорушення, що свідчить про стійку настанову на скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень відповідної категорії та його суспільну небезпечність обвинуваченого.

При цьому суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому є неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, яке, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількості епізодів протиправної діяльності, відсутності належної критичної оцінки своїх дій з боку обвинуваченого, не може бути призначене у мінімальному розмірі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений 31 липня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова покарання у виді позбавлення волі, а кримінальні правопорушення, що є предметом даного судового розгляду, скоїв після ухвалення зазначеного вироку та до повного відбуття відповідного покарання, суд призначає остаточне покарання ОСОБА_3 , керуючись ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 за цим вироком покарання частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 31.07.2020.

При цьому судом враховується, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2020 ОСОБА_3 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі. Цим же вироком вирішено строк відбування ОСОБА_3 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання. Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 листопада 2018 року по 16 жовтня 2019 року з розрахунку «1 дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі». Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та через ДУ «Харківський слідчий ізолятор» направити до установи виконання покарання.

Цей вирок у зазначеній частині був залишений без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.09.2022.

З огляду на те, що станом на 14.09.2022, тобто на час набрання законної сили вироком суду від 31.07.2020, ОСОБА_3 знаходився під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», то з цього часу він є таким, що відбуває покарання за вказаним вироком суду від 31.07.2020.

До того ж, як зазначалось вище вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2020 ОСОБА_3 зараховано до строку покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 листопада 2018 року по 16 жовтня 2019 року, тобто 10 місяців 20 днів.

З огляду на викладене, станом на час розгляду кримінального провадження №0000347 від 25.10.2020 ОСОБА_3 відбув частину покарання, призначеного вироком суду від 31.07.2020.

VII. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати на залучення експертів (висновки № 6/2503СЕ-20 від 13.11.2020 та №6/2611СЕ-20 від 25.11.2020) підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) по цьому кримінальному провадженню з 30.11.2020 (день взяття під варту) по 13.09.2022 (останній день до набрання законної сили вироком суду від 31.07.2020, після чого ОСОБА_3 фактично почав відбувати покарання за цим вироком).

Крім того, враховуючи положення абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, та з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2020, призначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку з 10.02.2023.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 до строку покарання строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) по даному кримінальному провадженню з 30.11.2020 по 13.09.2022 включно, з розрахунку день за день.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-електричну болгарку марки «Grand» МШУ, зеленого кольору залишити в розпорядженні (вважати повернутою) власника ОСОБА_8 (а. 25, 25 матеріалів досудового розслідування).

Процесуальні витрати у розмірі 1144,15 грн. (одна тисяча сто сорок чотири грн. 15 коп.) на залучення експертів (висновки № 6/2503СЕ-20 від 13.11.2020 та №6/2611СЕ-20 від 25.11.2020) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 48, 79матеріалів досудового розслідування).

До набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний у вигляді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілим.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1