У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.2022 Справа №607/16547/22

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщення зали судових засідань, клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000054 від 07 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , не одруженого, із середньою освітою, безробітного, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в ході розслідування встановлено, що 06 квітня 2022 року о 19 год. 16 хв., водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правила дорожнього руху або ПДР), а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (у взірцях крові останнього знайдено етиловий спирт в концентрації 2,19 0/00 (проміллє)), керував власним технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, сірого кольору, і з трьома пасажирами в салоні, без вантажу, рухався вулицею Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області, у напрямку від с. Зелена, Чортківського району, Тернопільської області до м. Борщів, Чортківського району, Тернопільської області.

Рухаючись в межах населеного пункту - смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області та наближаючись до будинку №37 і території фабрики «Світанок», що розташовані з правого боку відносно його руху, із швидкістю 86 км/год., яка значно перевищувала дозволену та безпечну на даній ділянці автодороги, в межах населеного пункту смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області, водій ОСОБА_4 зокрема під дією вжитих алкогольних напоїв, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правила дорожнього руху, а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вказаною вище ділянкою автодороги із безпечною та дозволеною швидкістю руху, тобто не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час руху ділянкою автодороги, що в межах вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, на початку цього населеного пункту, а саме із заокругленням праворуч, яка має ухил на підйом у напрямку м. Борщів, із сухим асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_4 , не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого на заокругленій ділянці автодороги допустив зміну напрямку руху та подальший виїзд керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, а надалі виїзд лівих коліс транспортного засобу на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів ліве узбіччя, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення понять: «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 10.1, 11.14 Правил дорожнього руху.

Після проїзду заокругленої ділянки автодороги в межах вул. Івана Франка водій ОСОБА_4 грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху, а також в порушення вимог п. п. 11.1, 11.3 ПДР, маючи об`єктивну можливість бачити, що йому назустріч, в межах своєї смуги руху, рухається транспортний засіб, який відповідно має перевагу в русі, продовжив рух лівими колесами керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» по лівому узбіччі автодороги в межах вул. Івана Франка, а правими по зустрічній смузі руху та по такій траєкторії проїжджав будинок де розташована піцерія «Моцарела» за №37, а в цей час йому назустріч рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ-21013» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску, білого кольору, під керуванням водія ОСОБА_7 , який в момент виявлення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (що вже рухався лівими колесами по лівому узбіччі), перебуваючи в тверезому стані, рухався з одним пасажиром ( ОСОБА_8 ) в межах своєї смуги руху вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська, у напрямку від м. Борщів до с. Зелена, із дозволеною швидкістю 50 км/год.

Реагуючи на рух автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», без гальмування, по траєкторії яка проходила лівими колесами по лівому узбіччі, а правими колесами по зустрічній смузі руху, водій ОСОБА_7 з метою уникнення зіткнення транспортних засобів змінив напрямок руху керованого автомобіля «ВАЗ-21013» ліворуч та надалі розпочав виїзд на зустрічну для свого руху смугу, по якій в цей час не рухалися інші транспортні засоби. В момент виїзду автомобіля «ВАЗ-21013» на зустрічну смугу руху, тобто з моменту виникнення небезпеки для свого руху водій ОСОБА_4 , мав технічну можливість зупинити керований автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» до місця зіткнення транспортних засобів, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, однак продовжив рух по вказаній вище траєкторії, без застосування гальмування, тому його дії не відповідали вимогам п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху.

При подальшому зближенні автомобілів «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» та «ВАЗ-21013», коли автомобіль «ВАЗ-21013» вже рухався лівими колесами по зустрічній смузі руху, тобто перебував в маневрі виїзду на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_4 маючи об`єктивну можливість бачити траєкторію руху зустрічного автомобіля «ВАЗ-21013», його розташування відносно елементів проїзної частини дороги, в порушення вимог п. 10.1 ПДР, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без застосування гальмування, різко змінив напрямок свого руху праворуч та надалі розпочав маневр повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» спочатку всіма колесами на зустрічну, а надалі і на свою смугу руху. З моменту повернення автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з зустрічної на свою смугу руху, водій автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_7 , не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», тому у його діях відсутні порушення вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Враховуючи ж останнє водій автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_7 , на час зближення з автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» (водій якого ОСОБА_4 створив своїми діями небезпечну дорожню ситуацію), перебував в аварійній ситуації (обстановці) при якій дії водія транспортного засобу Правилами дорожнього руху не регламентуються.

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_4 після повернення керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» на свою смугу руху, допустив зіткнення передньої правої частини автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» з передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ-21013», який продовжував рух по вже займаній смузі руху від м. Борщів до с. Зелена, і перед зіткненням транспортних засобів його водій ОСОБА_7 , ще більше змінив напрямок свого руху ліворуч.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла, з чисельними переломами кісток нижніх кінцівок, ребер, ушкодженнями серця та аорти, від яких настала його смерть на місці події, а водій автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді черепно-мозкової травми із забиття головного мозку легкого ступеня (за клінічною класифікаціє), численними переломами кісток лицевого черепа з поширенням на основу черепа, із крововиливами у верхньощелепові пазухи однойменної кістки і пневмоцефалією (накопиченням повітря у порожнині черепа), частковим гемофтальмом (крововиливом у порожнину ока), синців повік обох очей, численних дрібних, поверхневих ранок правої половини обличчя, численних ран нижньої губи справа, підборіддя і під щелепової ділянки справа, рани шиї справа, численних саден обличчя, а також сколу 31 (першого лівого) та 41 (першого правого) нижніх зубів, травми лівого передпліччя у виді переломів променевої кістки в типовому місці і шилоподібного відростку ліктьової кістки, що супроводжувалась розвитком гіпертензивно-ішемічного синдрому середнього ступеня лівого передпліччя, травми тазу у виді численних переломів правої кульшової западини, переломів лівих лобкової і сідничної кісток, закритих переломів правої ключиці, ран ділянки правого ліктьового суглоба, правого передпліччя, численних саден верхніх кінцівок, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння п. п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», «маневрування (маневр)», «узбіччя», і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.1, 11.3, 11.14, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_8 , і заподіянням потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.

17.11.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 та заподіяли потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); 2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Слідчий зазначає, що зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не буде з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, належним чином виконувати процесуальні рішення у кримінальному провадженні за №0000054 від 07.04.2022, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. На даний час відсутні будь-які відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою. Крім цього, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 у ході розслідування кримінального провадження, а тому, слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання, подавши письмові заперечення, в яких вказав, що підозрюваний має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працює неофіційно. На жаль, у підозрюваного немає коштів на заставу. Все, що в нього є він має намір спрямувати потерпілим на відшкодування шкоди. Стан здоров`я підозрюваного бажає кращого, він хворіє на цукровий діабет і має проблеми з серцем. Ризики, заявлені слідчим у клопотанні та підтримані у судовому засіданні прокурором не підтвердженні належними доказами. Зокрема, ОСОБА_4 ніколи не переховувався від слідства, чи суду, не оголошувався в розшук, добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки. Сторона обвинувачення не наводить конкретних фактів, що за весь час поки підозрюваний відомий поліції, він порушував вимоги процесуального закону. Ці обставини свідчать про хорошу репутацію підозрюваного. Більше того, всі докази в слідства зібрані. Слідчий пропонував підписати стороні захисту протокол про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, згідно вимог ст.290 КПК України. У випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підозрюваний не зможе незаконно впливати на свідків, оскільки всі свідки в кримінальному провадженні допитані. Щодо потерпілого, зазначив, що такий ризик не може вважатися релевантним, оскільки це не справа приватного обвинувачення. Примирення з потерпілим і відшкодування йому шкоди це пріоритет будь-якого підозрюваного у справах про дорожньо-транспортні пригоди. Також, ОСОБА_4 протягом тривалого часу з моменту дорожньо-транспортної не вчинив жодного нового злочину, то цей ризик у даній справі не можна вважати релевантним. Більше того, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 це злочин, який вчинений з необережності. Сторона обвинувачення не наводить жодних конкретних фактів про якусь неправомірну поведінку. Просив врахувати вказані обставини, особу підозрюваного та його процесуальну поведінку та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи захисника, просив не обирати відносно нього тримання під вартою, а застосувати домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000054 від 07 квітня 2022 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

17 листопада 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 та заподіяли потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

Слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом огляду місця ДТП від 07.04.2022 з додатками (схемою та фото-таблицею до нього), в яких зафіксовано кінцеве розташування значно пошкоджених автомобілів «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 та «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , відносно елементів дороги, розташування слідів відкидання та юзу обох автомобілів утворених до та після моменту зіткнення ТЗ, осипу уламків транспортних засобів та групи пошкоджень дорожнього покриття, відносно елементів дороги, іншу слідову інформацію про ДТП, параметри автодороги в місці ДТП;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що її син ОСОБА_8 , 06.04.2022 біля 19 год., загинув внаслідок ДТП, а саме коли перебував на місці переднього пасажира автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_7 , який зіткнувся із автомобілем «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_4 , і який на час ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння;

-поясненням водія ОСОБА_7 , який повідомив, що 06.04.2022 о 19 год. 16 хв., він керуючи автомобілем «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 рухався, з одним пасажиром, в межах своєї смуги руху по вул. Івана Франка, смт. Мельниця-Подільська у напрямку с. Зелена, із швидкістю біля 50 км/год. Під час руху він виявив зустрічний автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 , який виїхавши із-за заокруглення автодороги вже рухався по зустрічній смузі руху та частково (лівими колесами) по лівому узбіччі, із швидкістю біля 80-90 км/год. Уникаючи зіткнення із цим автомобілем він змінив напрямок свого руху ліворуч і надалі виїхав на зустрічну смугу руху, яка в цей час була вільна від транспортних засобів, і коли він вже рухався по зустрічній смузі руху, при подальшому зближенні автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» різко повернувся на свою смугу руху, на якій відбулося зіткнення ТЗ. Внаслідок ДТП пасажир його автомобіля ОСОБА_8 , загинув, а він отримав тяжкі тілесні ушкодження;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що 06.04.2022 у вечірній час він перебував на місці пасажира автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», яким керував водій ОСОБА_4 , і коли вони поверталися з лісу, що неподалік смт. Мельниця-Подільська, де перед цим вживали алкогольні напої, то водій ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Івана-Франка в напрямку центру смт. Мельниця-Подільська допустив зіткнення із зустрічним автомобілем, на час вчинення ДТП ОСОБА_4 , перебував в стані алкогольного сп`яніння;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка дала аналогічні покази як і свідок ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який дав аналогічні покази як і свідок ОСОБА_10 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , в ході якого було визначено розташування автомобілів «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» та «ВАЗ-21013» в момент їх зіткнення, відносно елементів дороги, а також траєкторії та швидкості руху обох автомобілів під час їх зближення до зіткнення;

-протоколом огляду відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження піцерії «Моцарела», яка розташована в будинку №37, по вул. Івана-Франка, смт. Мельниця-Подільська, перед місцем ДТП. В ході огляду відеозапису встановлено, що на ньому відображається рух автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» по вул. Івана-Франка смт. Мельниця-Подільська безпосередньо перед місцем ДТП, і даний ТЗ рухається лівими колесами по лівому узбіччі, а правими по зустрічній для себе смузі руху;

-висновком медичного огляду водія ОСОБА_4 , від 06.04.2022 (час проведення 22 год. 23 хв.) та показаннями приладу «Drager», згідно якого ОСОБА_4 , після ДТП на час проведення огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння (згідно показань приладу виявлено - 1,84 0/00 (проміле) алкоголю);

-висновком судово-медичної експертизи №333 від 14.04.2022, згідно якого у взірцях крові ОСОБА_4 , які відібрані 06.04.2022 о 22 год. 15 хв., знайдено етиловий спирт в концентрації - 2,19 0/00 (проміле);

-висновком судово-медичної експертизи №334 від 14.04.2022, згідно якого у взірця крові ОСОБА_7 , які відібрані 06.04.2022 о 23 год. 30 хв., спиртів чи їх ізомерів не виявлено;

-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , згідно якого внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми тіла, з чисельними переломами кісток нижніх кінцівок, ребер, ушкодженнями серця та аорти, від яких настала його смерть на місці події;

-висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , згідно якого останній внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження (за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння п. п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995));

-висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/3390-ІТ від 12.05.2022, відповідно до якого автомобіль «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_2 , перебував в технічно справному стані;

-висновком судово-автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/3392-ІТ від 06.05.2022, відповідно до якого автомобіль «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_1 , перебував в технічно справному стані;

-висновком судово-фототехнічної експертизи №19/120-22/3468-ФП від 28.04.2022, згідно якого зображений транспортний засіб «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» на досліджуваному відеозаписі рухався зі швидкістю в діапазоні: 80…92 км/год, з найбільш ймовірною швидкістю: 86 км/год. Зображений транспортний засіб «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», сірого кольору рухається по зустрічній смузі руху, а також виїжджає на ліве узбіччя (по ходу свого руху) під час проїзду навпроти розташування камери зовнішнього відеоспостереження якою проведено досліджуваний відеозапис;

-висновком судово-автотехнічної експертизи за обставинами ДТП, яка проведена експертами Тернопільського НДЕКЦ МВС України за №СЕ-19/120-22/5527-ІТ від 15.08.2022, зокрема згідно якого, дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE», який рухався із перевищенням дозволеної швидкості, які з технічної точки зору не відповідали вимогам п. п. 10.1, 11,3 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і є необхідною умовою її настання;

-висновком судово-автотехнічної експертизи за обставинами ДТП, яка проведена експертами Тернопільського відділення КНДІСЕ МЮ України за №443/22-22 від 13.09.2022, зокрема згідно якого, у заданий момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «ВА3-21013» перебував у аварійній ситуації, оскільки був позбавлений технічної можливості уникнути ДТП. Дії водія, який перебуває у аварійній ситуацій Правилами дорожнього руху не регламентуються. Отже, дана експертиза не має підстав технічного характеру стверджувати, що у заданий слідством момент виникнення небезпеки для руху, в діях водія ОСОБА_7 вбачались невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР. Під причиною ДТП в експертній практиці розуміють обставину, що послужила причиною виникнення аварійної обстановки, тобто обстановки, у якій водій був позбавлений технічної можливості односторонніми діями запобігти ДТП. Тобто, причино настання досліджуваної пригоди, з технічної точки зору, слід вважати невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_4 вимогам п. п. 1.5, 12.1, 12.3, 12.4, 12.9(б) ПДР;

-висновком судово-автотехнічної експертизи за обставинами ДТП, яка проведена експертами Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України за №3973/3974/22-21 від 28.10.2022, зокрема згідно якого, в заданій дорожній ситуації, на час початку розвитку події пригоди, з технічної точки зору, в діях подія автомобіля «ВА3-21013» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.3 ПДР, які не знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної пригоди. В заданій дорожній ситуації, в технічної точки зору, причиною виникнення події даної ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «VOLKSWAGEN-CARAVELLE» р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 технічним нормам вимог п. 10.1 ПДР.

-іншими зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_4 , слідчому судді не надано.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, є обґрунтованою.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 .

На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Водночас, ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає не доведеним, оскільки всі свідки в кримінальному провадженні допитані, а відтак доказів про можливість підозрюваного незаконно впливати на свідків, сторона обвинувачення не подала.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку, стан здоров`я.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , а також, те, що дане кримінальне правопорушення було вчинено в квітні та до листопада підозрюваний з`являвся на всі слідчі та процесуальні дії, добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки та не порушував вимоги процесуального закону протягом вказаного періоду, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а саме, домашнього арешту.

У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою (104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто по 15.01.2023.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 197, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000054 від 07 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто по 15.01.2023.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

- з`являтися до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 15 січня 2023 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошений 18 листопада 2022 року о 12 год. 45 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1