ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/561/23 Справа № 202/7067/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00000 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Харків, маючого вищу освіту, працюючого як ФОП « ОСОБА_10 », одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_9 , визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначено покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковано, за ч. 1 ст.126 КК України, як вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 10.06.2022 приблизно о 08:58 годині, ОСОБА_9 перебував біля приміщення магазину «АТБ-маркет», за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 1-А.

Того ж дня, в той же час, ОСОБА_11 - дружина ОСОБА_9 , засобами мобільного зв`язку повідомила останньому, що біля каси № 10 вказаного магазину у неї на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт з чоловіком, схожим на сусіда з буд. АДРЕСА_3 , який виявився ОСОБА_7 .

Прибувши до приміщення вищевказаного магазину та побачивши зазначений конфлікт, у ОСОБА_9 раптово виник намір на заподіяння ОСОБА_7 фізичного болю з метою припинення вищевказаного конфлікту.

Реалізуючи свій намір, перебуваючи у вказаному місці та день, приблизно о 09:00 годині, ОСОБА_9 підійшов зі спини до ОСОБА_7 та, використовуючи свою фізичну силу, схопив останнього рукою ззаду за майку та різко потягнув, в результаті чого ОСОБА_7 , втративши рівновагу, впав на спину та вдарився голінню лівої ноги об продуктовий візок та кистю правої руки об підлогу.

Внаслідок умисних насильницьких дій, ОСОБА_9 завдав ОСОБА_7 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Далі, ОСОБА_9 , припинивши свої дії, разом із дружиною покинув приміщення вищезазначеного магазину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим рішенням потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, з подальшим її уточненням, в якій просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 - скасувати та призначити більш суворе покарання обвинуваченому.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає про те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_9 дійсно заподіяв йому тілесні ушкодження, які потягли за собою необхідність тривалий час проходити курс лікування, у зв`язку із чим він поніс певні матеріальні витрати.

Апелянт вважає, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, йому також була спричинена й моральна шкода, а виказана позиція обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що він визнав свою вину та щиро розкаявся у цьому, є на думку потерпілого способом уникнення більш суворого покарання, яке він має понести.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні уточнив свої апеляційні вимоги та вказав, що він не згоден з фактичними обставинами справи, які було встановлено органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції. Потерпілий зауважив, що від дій, які були вчинені обвинуваченим, йому були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на лікуванні та йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, яку він вважає потрібно стягнути з обвинуваченого на його користь. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що обвинуваченому ОСОБА_9 повинно призначити більш суворе на його думку покарання у вигляді компенсації завданої йому шкоди.

Прокурор, обвинувачений та захисник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції, у відповідності до ст.ст. 381, 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку відносно обвинуваченого ОСОБА_9 без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 в присутності свого захисника ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згодний з розглядом обвинувального акту за його відсутності (а.к.п. 11).

Потерпілий ОСОБА_7 також надав слідчому свою згоду на проведення судового розгляду в судовому засіданні за його відсутністю вказане кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначивши, що він не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставин і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутністю (а.к.п. 12).

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом».

У зв`язку із позицією потерпілого ОСОБА_7 виказаною ним в ході апеляційного перегляду про те, що він заперечує правильність встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин вчиненого ОСОБА_9 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та просить колегію суддів скасувати вирок суду першої інстанції, обравши обвинуваченому більш суворе покарання у вигляді компенсації завданої йому шкоди, посилаючись на те, що від дій, які були спричинені обвинуваченим ОСОБА_9 10.06.2022, він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, подану раніше ним апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі, а саме в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування потерпілим не було долучено до матеріалів справи відомостей (офіційних довідок, виписок) про те, що йому дійсно 10.06.2022 були спричинені тілесні ушкодження від дій обвинуваченого ОСОБА_9 , як і не було долучено останнім цивільного позову, як на стадії досудового розслідування, так і під час перебування обвинувального акту в суді першої інстанції.

Так, в ході апеляційного перегляду ОСОБА_7 також не було надано колегії суддів відповідних медичних даних про те, що дійсно він перебував тривалий час на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із спричиненням йому певних тілесних ушкоджень від дій обвинуваченого ОСОБА_9 . При цьому потерпілий підтвердив те, що він не звертався, а ні на стадії досудового розслідування, а також в ході судового розгляду судом першої інстанції з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_9 , про відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

З вказаного колегія суддів убачає, що суд першої інстанції не мав змогу дослідити дані обставини на які вказує потерпілий у своїй апеляційній скарзі, як і позбавлений можливості на зазначене й апеляційна інстанція, оскільки під час досудового розслідування не було встановлено відповідних даних про які вказує потерпілий, а саме те, що діями обвинуваченого ОСОБА_9 йому були заподіяні тілесні ушкодження та те, що він дійсно проходив тривалий курс стаціонарного лікування.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України, потерпілий ОСОБА_7 має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, з метою відшкодування шкоди, заподіяної діями обвинуваченого ОСОБА_9 .

Перевіряючи доводи потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання, то апеляційний суд не погоджується з ними, та вважає, що судом було призначено покарання, яке за своїм розміром є справедливим з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Обираючи міру покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного кримінального правопорушення, зокрема, взяв до уваги конкретні обставини справи, характер протиправних дій винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному проступку за ч. 1 ст. 126 КК України визнав.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до ст.67 КК, судом не встановлено.

Тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

У зв`язку з чим колегії суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_9 саме такого покарання.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Крім того, під час апеляційного перегляду потерпілий просив призначити обвинуваченому більш суворе покарання у виді відшкодування компенсації заподіяної йому шкоди, однак колегія суддів звертає увагу на тому, що нормами КПК України даний вид покарання не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4