Провадження №11-кп/801/337/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 та обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 189 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.4 ст. 189 КК України.

Ухвалою цього суду від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд врахував тяжкість злочинів, у яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , їх наслідки, особи обвинувачених, та те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби. Зазначає, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не підтверджені доказами, а той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину сам по собі не є вирішальною обставиною для продовження йому найсуворішого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, застосувати йому заставу та цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги мотивує тим, що його причетність до інкримінованих йому злочинів не підтверджується, він під вартою знаходиться ще з 26.01.2018 та до цього часу жодних судових засідань по справі не відбулось. Клопотання про розгляд апеляційної скарги з його участю не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який, не заявляючи клопотання про розгляд апеляційної скарги з участю свого підзахисного, підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, а також проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , дослідивши ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зникли та виправдовують продовження обраного відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, наявні ризики переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому враховано тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що є особливо тяжкими злочинами із застосуванням насильства у співучасті з іншою особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження. Також враховано те, що ОСОБА_7 перебував у розшуку.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебувати обвинувачених під вартою, у тому числі за станом здоров`я, немає.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У зв`язку з вищевикладеним, підстав для застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, немає.

У справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 15 квітня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4