Справа № 185/3797/22
Провадження № 1-кп/185/195/23
У Х В А Л А

11 січня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000311 від 19 травня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , зазначивши, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що свідчить та дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Також ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що останній розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших учасників.

На думку прокурора, існує також ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, який підтверджується тим, що вчиняючи непокору, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання своїх службових обов`язків на бойових позиціях в умовах воєнного стану, тим самим намагався самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ч. 4 ст. 408 КК України.

На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання. Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Захисник прохав застосувати альтернативний запобіжний захід до обвинуваченого в розумних межах.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Так, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_3 спливає 20 січня 2023 року, до цієї дати призначити судове засідання є неможливим.

Як встановлено, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. ОСОБА_3 не одружений, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період. Доказів стійкості соціальних зв`язків сторона захисту не надала.

Дані обставини свідчать про наявність ризику залишення ним свого місця проживання, проходження служби (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

Щодо інших зазначених прокурором ризиків, зокрема, впливу на свідків, то суд вкотре констатує про відсутність такого ризику, бо свідки обвинувачення допитані. Щодо можливості перешкоджання з боку обвинуваченого кримінальному провадженню іншим чином, то заявлені прокурором обґрунтування не є таким, що можна вважати доведеним поза розумним сумнівом і зводиться до його припущень, та на посилання на попередні заявлені ризики.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд вважає, що даний ризик не має місце, оскільки ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, посилання на інші склади правопорушень без відповідної підозри та внесення відповідних відомостей до ЄРДР є передчасними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дані про особу обвинуваченого, дані про можливість ухилення від суду, разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення свідчать на користь позиції сторони обвинувачення. Альтернативні запобіжні заходи (без врахувань положень ч. 7 ст. 176 КПК України ) на даний час не попередять вказаний ризик, тому з метою запобігання йому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно суд враховує, що під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину,передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України,але задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ.

Так, з урахуванням майнового становища обвинуваченого, зокрема рівня матеріального забезпечення військовослужбовців, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне визнасити розмір застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 402600 грн. оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 11 березня 2023 року в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 11 березня 2023 року.

Розмір застави визначити в сумі 402600 (чотириста дві тисячі шістсот) грн., яка може бути внесена обвинуваченим або іншими особами.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_3 покласти обов`язки:

- не відлучатися із місця несення військової служби, без дозволу суду, окрім випадків виконання бойових завдань;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування;

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом того же строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1