Справа № 346/2128/20
Провадження № 11-кп/4808/87/23
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження щодо обвинувачених:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працює, освіта середня спеціальна, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.345 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не працює, освіта середня, судимого вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2016 року за ч.3 ст.286 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 2 роки 10 місяців, яке відбув,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України;

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289 та ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст. 345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Зараховано в строк остаточного покарання термін перебування засудженого ОСОБА_7 під вартою з 10.04.2020 року по 13.04.2020 року включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування остаточного покарання з випробуванням на іспитовий термін 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи розмірі 1 634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривень 50 копійок.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, 10.04.2020 року приблизно о 13.00 год. в м. Коломиї, по вул. Карпатській, Івано-Франківської області, неподалік приміщення магазину «Панна Ванна», обвинувачені зустрілися з потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди останній приїхав на автомобілі марки «BMW 320», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, реєстрація Румунії, який мав намір придбати обвинувачений ОСОБА_7 .

В процесі огляду даного автомобіля потерпілий сів за його кермо, та він і обвинувачені з метою випробування автомобіля під час їзди поїхали ним до приміщення магазину «Зупинка», що знаходиться на тій же вулиці.

В подальшому обвинувачені повторно стали оглядати автомобіль та слухати як працює двигун, під час чого обвинувачений ОСОБА_7 сів за кермо цього транспортного засобу, двигун якого працював, та запропонував потерпілому, який знаходився на відстані близько двох метрів від автомобіля, знизити ціну автомобіля на 100 доларів США та продати це майно за 1900 доларів США, на що потерпілий категорично не погоджувався. В зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_7 з метою реалізації виниклого раптово умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивами, скориставшись тим, що двигун автомобіля працював, без здійснення оплати за придбання автомобіля різко зрушив з місця події, під час чого обвинувачений ОСОБА_8 , який знаходився поблизу однієї із задніх дверцят, оглядаючи задню частину автомобіля, різко заскочив в салон автомобіля, та вони поїхали в напрямку смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, де були затримані працівниками поліції.

Крім того, за вказівкою оперативного чергового чергової частини Коломийського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_10 дільничним офіцером цього відділу поліції, капітаном поліції ОСОБА_11 спільно зі слідчим цього ж відділу, капітаном поліції ОСОБА_12 здійснено виїзд в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, а саме на вул. С.Стрільців, позаду приміщення супермаркету «Вопак», для надання допомоги під час проведення огляду місця події, у зв`язку із затриманням вищезазначеного автомобіля.

Перебуваючи за вказаною адресою, слідчий ОСОБА_12 пояснив всім присутнім, що буде здійснюватись вказана слідча дія та надав вказівку капітану поліції ОСОБА_11 , здійснювати фото- та відео фіксацію проведення цієї слідчої дії за допомогою камери відеонагляду марки «Panasonic». О 16:20 год. під час здійснення ОСОБА_11 такої фіксації обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу, так як останній перебував у форменому одязі працівника поліції та виконував службові обов`язки, умисно наніс своєю правою ногою один удар йому в область стегна лівої ноги, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 спричинено легке тілесне ушкодження у виді синця в ділянці лівого стегна.

З вироком суду не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу в якій вказує, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог КПК, неповноти судового розгляду та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Повідомляє, що суд безпідставно взяв до уваги показання обвинувачених про відсутність між ними попередньої змови на вчинення незаконного заволодіння автомобілем. На переконання прокурора, на наявність такої змови вказує той факт, що вони приїхали на одному таксі, яке замовляв ОСОБА_13 . Після того як ОСОБА_14 почав рух, ОСОБА_13 заскочив в салон та ніяким чином не перешкодив ОСОБА_14 вчиняти злочин. Крім того, суд не врахував показання потерпілого ОСОБА_9 , що в момент коли ОСОБА_14 почав рух на автомобілі, ОСОБА_13 знаходився частково на задньому сидінні праворуч і оглядав автомобіль. Тому коли вони поїхали, він мав бачити речі потерпілого на задньому сидінні. Зазначені докази вказують на попередню змову, проте суд відкинувши їх не виклав свої мотиви. Окрім іншого, кримінальне правопорушення за ст.289 КК України було вчинене біля магазину «Зупинись» в м.Коломия, а суд зазначив місцем події територію біля магазину «Панна Ванна». Також прокурор вважає недоведеним щире каяття ОСОБА_7 та безпідставне його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене, просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна; ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення полі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання призначити шляхом часткового складання призначених покарань, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення полі на строк 5 років 3 місяці.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти апеляційної скарги прокурора заперечували, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Даних положень наведеного вище кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався повністю.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289 КК України та ч.2 ст.345 КК України, а також виправдання ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

При цьому, суд правильно встановив, що подія кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України, відбувалась біля магазину «Зупинись».

Доводи прокурора про безпідставну зміну кваліфікації дій ОСОБА_7 та виправдання ОСОБА_8 не знайшли підтвердження під час перегляду судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.2 ст.28 КПК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Проте, суду не було надано доказів, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали попередню змову на вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом.

Той факт, що ОСОБА_8 не вчиняв активних дій щоб зупинити дії ОСОБА_7 не спростовують висновків суду про недоведеність попередньої змови.

Крім того, як пояснив суду ОСОБА_8 , після того як вони поїхали ОСОБА_7 його запевнив, що розрахувався з продавцем.

Як суду першої інстанції, так і апеляційному суду сторона обвинувачення не зазначила, яку роль виконував ОСОБА_8 та які дії вчиняв для досягнення мети злочину. Як пояснив потерпілій ОСОБА_15 , в момент початку вчинення ОСОБА_7 злочинних дій, ОСОБА_13 частково сидів на задньому сидінні при відкритій задній правій двері автомобіля та оглядав авто. Коли автомобіль почав рух, різко заскочив в середину закривши дверцята.

Такі показання потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд обґрунтовано їх не відкинув.

Оцінивши обставини встановлені в ході судового розгляду, апеляційний суд не знаходить переконливими доводи прокурора про наявність ознак, які вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення викладеного в обвинувальному акті.

Також в суді апеляційної інстанції не підтвердились доводи прокурора, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за обставин встановлених судом, а також за ч.2 ст.345 КК України, визнав себе винуватим та щиро покаявся.

Щирість каяття підтверджується тим, що він повністю відшкодував шкоду потерпілим, що підтверджується їх заявами, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.115, т.2 а.с.169).

Що стосується невизнання ОСОБА_7 повної винуватості на стадії досудового розслідування, це було обумовлено тим, що він оспорював кваліфікацію за ч.2 ст.289 КК України, яка не знайшла підтвердження в суді першої інстанції.

При призначенні покарання судом першої інстанції було вірно враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: щире каяття у вчинені злочинів, добровільне та повне відшкодування потерпілим шкоди завданої злочинами. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкцій ч.1 ст.289 та ч.2 ст.345 КК України, а саме у виді позбавлення волі, зі звільненням його від відбування остаточного покарання з випробуванням.

При цьому, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 , яку виховує разом з дружиною, за місцем проживання характеризується з доброї сторони (т.2 а.с.56-62, 180, 181, 182). Окрім цього, суд дав оцінку його поведінці після вчинення злочинів: добровільне відшкодування шкоди, вибачення перед потерпілими, які претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не мають та не заперечують проти застосування ст.75 КК України (т.1 а.с.115, т.2 а.с.169).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 09 листопада 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4