Справа № 446/1106/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/954/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Став, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2021 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 27 червня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, 06 червня 2022 року, о 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 , розуміючи, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану», введено воєнний стан, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вул. Шевченка у м. Кам`янка-Бузька, Львівської області побачивши, що поблизу магазину «Продукти з Європи» знаходиться не прикріплений та без нагляду велосипед, вирішив його викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 цього ж дня о 18 год. 55 хв., діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, таємно викрав велосипед іноземного виробництва моделі «Classic» сіро-білого кольору, вартістю 2666 грн. 67 коп., що знаходився біля магазину «Продукти з Європи» по вул. Шевченка, 37д в м. Кам`янка-Бузька, Львівського району, Львівської області, та належав ОСОБА_9 , заволодів ним, чим заподіяв потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 2666 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам призначення покарання для виправлення винного.

Зазначає, що судом при ухваленні обвинувального вироку не було враховано особу засудженого, малозначності вчиненого, визнання вини в повному обсязі, щирого каяття, активного сприяння слідству у розкритті інкримінованого злочину, відсутності тяжких наслідків та умислу, показів обвинуваченого, обставин справи, без врахування компенсації ОСОБА_6 збитків потерпілій і відсутності претензій з її сторони.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю інвалідом, співмешканкою та чотирма дітьми, які перебувають на його утриманні.

Наголошує, що обвинувачений працює неофіційно та займається виготовленням і встановленням меблів та його доходи є єдиним джерелом утримання сім`ї.

Крім цього зазначає, про упереджене ставлення судді ОСОБА_1 до обвинуваченого та пов`язує таке із тим, що остання під час досудового розслідування притягнула до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, у ту саму дату, годину та місце вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Просить змінити вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , визнати винним останнього за ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2021 року, визначивши остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював.

За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України і роз`яснень п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за відповідний злочин, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, суд першої інстанції, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий і вчинив інкримінований злочин в період звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкціїч.4 ст. 185 КК України, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги сторони захисту і не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Щодо покликання захисту в апеляційній скарзі про упереджене ставлення судді до обвинуваченого ОСОБА_6 , то таке є голослівним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та журналів судового засідання, під час судового розгляду, головуючою суддею, в присутності захисника було роз`яснено учасникам судового провадження право відводу, однак такого, останніми заявлено не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4