Номер провадження: 11-кп/813/623/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 29.09.2021 у кримінальному провадженні №0000399 від 02.06.2021 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біляївка Одеської обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18.02.2016 Біляївським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

- 25.04.2017 Біляївським райсудом Одеської обл. за ч. 3 ст. 185, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 29.08.2019 звільнений умовно достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 1 місяць 11 днів;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У строк відбування покарання зараховано перебування ОСОБА_7 під вартою з моменту фактичного затримання, тобто з 07.08.2021, до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили визначено залишити без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 08.03.2021 о 00:30 год. спільно з Особою 1 (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження), знаходячись біля будинку № 6/1 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, побачили ОСОБА_9 , яка проходила біля вказаного будинку. В цей час, у ОСОБА_7 одночасно з Особою 1, виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 спільно з Особою 1, знаходячись за вищевказаною адресою, підійшли до ОСОБА_9 . В цей час, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_9 руками за одяг, з метою запобігання останньої чинити опір, та позбавив її тим самим можливості втекти. Після чого, Особа 1 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9 , та її неможливістю чинити опір, дістав з зовнішнього правого карману її куртки безпровідну гарнітуру «AIRPODS WITH CHARGING CASE» Serial No. GT3DL5K2LX2Y вартістю 4 999 грн., а ОСОБА_7 в цей час, вирвав з лівої руки ОСОБА_9 жіночий рюкзак бежевого кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 2 000 грн. та банківські картки АТ КБ «Приват Банк» та AT «A-Банк» на ім`я ОСОБА_9 .. Після чого, ОСОБА_7 помітивши в правій руці ОСОБА_9 мобільний телефон марки «iPhone XS Мах» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , в корпусі золотистого кольору вартістю 16 577 грн., з сім-картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» вартістю 25 грн., вихопив його шляхом ривка у останньої, тим самим відкрито викравши його.

Після цього, ОСОБА_7 разом з Особою 1 із викраденим майном з місця вчинення злочину втекли, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 23 601 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, просив вирок суду 1-ої інстанції змінити в частині призначеного покарання з наступних підстав:
- судом при призначенні покарання не в повній мірі було враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме його вік, ту обставину, що він працює різноробочим, за вчинені раніше злочини він вже поніс покарання, окрім того, потерпіла не зазначала про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі;
- ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, відсутність у потерпілої претензій матеріального та морального характеру;
За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного покарання, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 не з`явились, не зважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового засідання, причин неявки суду не повідомили та жодних клопотань до суду не надавали, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та позицією обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 , які не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності, апеляційний суд вважав за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності захисника та потерпілої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції врахував суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність судимостей за вчинення злочинів проти власності, а також той факт, що у потерпілої немає матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої встановлено не було.
Колегія суддів погоджується із висновками суду 1-ої інстанції, що з огляду на обставини вчинення обвинуваченим злочину проти власності, особу обвинуваченого, досягнути мети виправлення та попередження нових злочинів можливо лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо не врахування судом 1-ої інстанції дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони не відповідають дійсності.
Окрім того, матеріали справи не містять жодного підтвердження щодо працевлаштування обвинуваченого, тому твердження сторони захисту з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 працює різноробочим є голослівними.
Разом із тим, колегія суддів враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 вже поніс покарання за вчиненні ним раніше злочини, проте зауважує на тому, що факт притягнення обвинуваченого раніше до кримінальної відповідальності свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів проти власності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання такими, що не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене покарання є вмотивованим, та таким, що узгоджується із принципами справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , у зв`язку із чим не вбачає підстав для зміни оскарженого вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського райсуду м. Одеси від 29.09.2021, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4