справа № 462/7930/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000367 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

у вчиненні кримінального проступку, передбаченогоч.2 ст.389 КК України,

встановив:

ОСОБА_2 , будучи засудженим 24.06.2020 року Залізничним районним судом м.Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.06.2021 року замінено на 50 годин громадських робіт, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
Так, 20.09.2021 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області (за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 226), де належним чином був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт і того ж дня йому винесено письмове попередження про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України, а також в цей же день отримав направлення щодо необхідності прибути 21.09.2021 року для відбування покарання в ЛКП «Сигнівка» (за адресою: м.Львів вул. С.Петлюри, 2а), однак, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинвачений без поважних причин не з`явився та не відпрацював встановлених 50 годин громадських робіт.
22.09.2021 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де в нього відібрано письмове пояснення та винесено письмове попередження про наслідки за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України. Того ж дня обвинувачений отримав повторне направлення щодо необхідності прибути 23.09.2021 року для відбування покарання в ЛКП «Сигнівка», де мав приступити до виконання громадських робіт.
Однак, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт обвинувачений ОСОБА_2 в ЛКП «Сигнівка» не прибув та до відбуття громадських робіт не приступив.
19.10.2021 року ОСОБА_2 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де в нього відібрано письмове пояснення, в якому він зазначив, що відмовляється відбувати покарання у виді громадських робіт, оскільки не хоче.
Прокурор звернувся до суду зі клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта долучено заяву щодо визнання своєї винуватості, згідно якої обвинувачений ОСОБА_2 в присутності захисника адвоката ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та погодився на розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.
На підставі ст. 302, 381, 382 КПК України суд здійснює розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що вина обвинуваченого доведена повністю, його дії стороною обвинувачення кваліфіковано вірно за ч.2 ст.389 КК України, так як ОСОБА_2 , будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_2 , є рецидив.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, вчиненим умисно; особу винного, який вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, ухилявся від відбування призначеного покарання, не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання.
Виходячи з наведеного, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Частина 1 ст.71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.
Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 24.06.2020 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.06.2021 року замінено на 50 годин громадських робіт, але покарання не відбув. Отже, невідбутий строк покарання становить 50 годин громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України із розрахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, відповідає 6 дням арешту.
Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_2 слід призначити відповідно до ст. 71, 72 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Що стосується тієї обставини, що ОСОБА_2 раніше судимий вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.10.2021 року за ч.2 ст.389, ст.71 КК України до 2 місяців 10 днів арешту, на що вказав Львівський апеляційний суд в ухвалі від 18.07.2022 року, скасовуючи попередній вирок від 04.11.2021 року у даному провадженні, то, як вбачається з матеріалів справи № 462/7558/21, у якій було ухвалено вирок від 22.10.2021 року, та вимоги про судимість обвинуваченого від 04.08.2022 року, ОСОБА_2 на виконання цього вироку був 03.12.2021 року поміщений у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19», звідки прибув 23.12.2021 року для відбування покарання в Дрогобицьку виправну колонію у Львівській області № 40, звідки звільнений 11.02.2022 року по відбуттю строку покарання. Таким чином, ОСОБА_2 повністю відбув покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.10.2021 року.
Запобіжний захід та інші заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. 368-371, 373, 374, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

На підставі ст.71 КК України до новообраного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 24.06.2020 року та відповідно до ч.1 ст.72 КК України остаточно призначити ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) місяців 6 (шести) днів арешту.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1