Справа № 314/5561/21
Провадження № 1-в/314/86/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений вироком Волинського обласного суду від 20.11.1996р. за ст.ст. 93 п.ж.з 94, 196-1 ч.2, 140 ч.2, 142 ч.1, 193 ч.3, 222 ч.3, 42 КК України (в ред. 1960р.), відбуває покарання в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Клопотання обґрунтовано тим, що 20.11.1996 року Волинським обласним судом був постановлений вирок у кримінальному провадженні, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у скоєні злочинів, передбачених за ст.ст. 93 п.ж.з 94, 196-1 ч.2, 140 ч.2, 142 ч.1, 193 ч.3, 222 ч.3, 42 КК України (в ред. 1960р.) та призначено покарання у вигляді смертної кари - розстрілу.
Ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000р. згідно Закону України «Про внесення змін до кримінального, кримінально-процесуального та виправно- трудового кодексів України» від 22.02.2000р. смертна кара - розстріл замінено на довічне позбавлення волі.
ОСОБА_4 був затриманий 17.12.1995р. за підозрою у вчиненні злочину, що підтверджується протоколом затримання від 17.12.1995р.
На сьогодні ОСОБА_4 відбуває покарання у Вільнянській установі виконання покарань №11.
Засуджений та захисник підтримали клопотання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Суд, вислухавши всіх учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частину першу статті 81 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021.
Конституційний Суд в рішенні № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 вирішив:
1. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
2. Зобов`язати Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
В зазначеному рішенні Конституційний Суд визначає наступне:
3.5.1. Європейський суд із прав людини констатував порушення Україною статті 3 Конвенції на підставі того, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення також, зокрема, у таких рішеннях: у справі Петухов проти України (№ 2) від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13); у справі Старишко проти України від 15 жовтня 2020 року (заява № 61839/12); у справі Лопата та інші проти України від 10 грудня 2020 року (заява № 84210/17 та 23 інші); у справі Дембо та інші проти України від 11 березня 2021 року (заява № 2778/18 та 46 інших); у справі Русанду проти України від 1 квітня 2021 року (заява № 23047/20); у справі Фарзієв та інші проти України від 1 квітня 2021 року (заява № 63747/14 та 23 інші); у справі П`ятаченко та інші проти України від 15 квітня 2021 року (заява № 22851/20 та 2 інші); у справі Борисенко та інші проти України від 15 квітня 2021 року (заява № 19102/20 та 5 інших); у справі Полторацький проти України від 22 квітня 2021 року (заява № 11551/13); у справі Баранов та інші проти України від 20 травня 2021 року (заява № 15027/20 та 3 інші); у справі Чистяков та інші проти України від 10 червня 2021 року (заява № 46896/18 та 3 інші); у справі Манойлов та інші проти України від 10 червня 2021 року (заява № 21845/20 та 3 інші).
3.5.2. У рішенні в справі Петухов проти України (№ 2) від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) Європейський суд із прав людини з огляду на кількість поданих заяв стосовно того, що неможливою є зміна покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та на вірогідність надходження нових заяв щодо цього самого питання, посилаючись на статтю 46 Конвенції, зокрема, зазначив: „<...> оскільки ця справа стосується браку можливості скоротити покарання у вигляді довічного позбавлення волі, вона свідчить про наявність системної проблеми, для розв`язання якої слід ужити заходів загального характеру. Характер установленого статтею 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у вигляді довічного позбавлення волі. Відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду, механізм такого перегляду має гарантувати в кожному конкретному випадку перевірку того, чи триваюче тримання під вартою обґрунтовано легітимними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість завбачувати з певним ступенем точності, що їм слід чинити для того, щоб питання щодо їх звільнення було розглянуто, та за яких умов це буде можливим (§ 194).
Аналізуючи матеріали клопотання суд констатує, що стан у якому перебуває засуджений щодо перспективи звільнення умовно-достроково, відповідає питанням висвітленим у рішенні Європейського суду із прав людини у справі Петухов проти України (№ 2) від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13).
Одночасно, суд наголошує на тому, що до повноважень суду не віднесено самостійне (індивідуальне) виконання рішення Європейського суду із прав людини у справі Петухов проти України (№ 2) та відповідно запровадження механізму перегляду покарань у вигляді довічного позбавлення волі в кожному індивідуальному випадку порушення такого питання перед судом.
Суд також зазначає, що до повноваження загального місцевого суду не входить контроль за виконанням рішень Європейського суду із прав людини та рішень Конституційного Суду.
До впровадження реформи системи перегляду покарань у вигляді довічного позбавлення волі та визначення правових механізмів застосування зазначених правових інститутів, вирішення питань умовно-дострокового звільнення відносно засуджених до покарання у вигляді довічного позбавлення волі побавлено правового підґрунтя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Одночасно, суд роз`яснює засудженому, що зазначена відмова не обмежує право засудженого повторного звернення із таким клопотанням до суду після реалізації виконання вищезазначених судових рішень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-9, ст. 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

06.04.2022