Справа № 545/3818/22
Провадження № 1-кп/545/204/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, українець, громадянин України, освіта повна середньо-технічна, військове звання «солдат», сержант резерву першого взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 від 25 серпня 2022 року, суд -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 144 від 03.06.2022, солдата ОСОБА_5 з 03.06.2022 вважати таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду сержанта резерву першого взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді сержанта резерву першого взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 ,яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 13.06.2022р. близько 13.00 год. залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та вибув до свого місця проживання вАДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
14.06.2022р. солдат ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 , де зустрівся із командиром підрозділу майором ОСОБА_6 та повідомив про себе і вчинений ним злочин.
Таким чином, 13 червня 2022 року солдат ОСОБА_5 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: : АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 14 червня 2022 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв самовільне залишення військової частини без поважних причин, яке вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за викладеними обставинами в укладеній угоді, визнав повністю, щиро розкаюється та просить суд затвердити укладену угоду.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 , діючий на підставі ст. 37 КПК України та маючий надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000178 від 18.06.2022 року під час досудового слідства досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, причому ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин. Між ним і обвинуваченням в ході досудового слідства досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 покарання за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчинених злочинів, тому за ч.5 ст.407 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, застосувати положення ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу у розмірі 1176 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 19992 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні).
ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди.
Захисник ОСОБА_4 не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 .
Укладена угода відповідає вимогам ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України та відповідає інтересам суспільства та держави.
За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Цивільний позов не заявлений.

Судових витрат по справі не має.

Речових доказів по справі не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 від 25 серпня 2022 року - затвердити.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 1176 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 19992,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається ОСОБА_5 , захиснику ОСОБА_4 та прокурору ОСОБА_3 .
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія цього судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1