ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1255/22 Справа № 192/1882/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо умовно-дострокового звільнення його від відбування призначеного покарання.
Як встановлено судом, засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, не працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)».
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу заохочень немає. Натомість, має три стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких 04 серпня 2021 року у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора.
Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо та негативно, на даний час задовільно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, дійшов висвноку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник засудженого в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого щодо умовно-дострокового його звільнення від відбування покарання, мотивуючи такі вимоги тим, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, останнім часом порушень режиму виправної установи не порушував, дотримується правил внутрішнього розпорядку.
В своїй апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року скасувати та застосувати до нього вимоги ст. 84 КК України та звільнити засудженого від подальшого відбування покарання у зв`язку із станом здоров`я останнього. В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що має 4 невиліковні хвороби: ВІЛ 3 стадії, гепатит С 2-го генотипа, хронічний отит правого вуха, а також хворобу нирок. Зазначає, що жалкує про вчинене, розкаюється, претензії майнового характеру з боку потерпілої сторони до нього відсутні.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник та засуджений в судовому засіданні свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Прокурор проти задоволення апеляційних скарг захисника та засудженого заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без задоволення.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.

Початок строку: 29 травня 2019 року. Кінець строку: 29 вересня 2022 року. Відбув 3/4 строку покарання. Комісією виправної установи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому було відмовлено 03 грудня 2021 року.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу заохочень немає. Натомість, має три стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких 04 серпня 2021 року у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора.
Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо та негативно, на даний час задовільно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу. На підприємстві виправної установи не працевлаштований.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий і нові послідуючі злочини вчинював в період умовно-дострокового звільнення.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника засудженого про те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, останнім часом порушень режиму виправної установи не порушував, дотримується правил внутрішнього розпорядку, оскільки вони повністю спростовуються вищевказаними даними особової справи засудженого.
Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання у зв`язку із станом здоров`я останнього, а саме, наявності невиліковних хвороб, серед яких, ВІЛ 3 стадії, гепатит С 2-го генотипа, хронічний отит правого вуха, а також хворобу нирок, то колегія суддів відхиляє такі доводи засудженого, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 84 КК України, звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу.
Особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Водночас, відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття покарання, медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ.

Вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Таким чином, із викладеного вбачається, що питання про звільнення від відбування покарання засуджених у зв`язку із хворобою вирішується судами першої інстанції на підставі медичних висновків лікарів. При цьому, до суду першої інстанції засуджений із клопотанням про застосування до нього положень ст. 84 КК України не звертався і колегія суддів позбавлена можливості розглянути вимоги ОСОБА_8 щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із хворобою в кримінальному провадженні, відкритому для розгляду клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки дані питання за своєю правовою природою різні, мають різні підстави вирішення та відповідно окремий один від одного порядок звернення до суду першої інстанції.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою не довів досягнення ним мети покарання, виправлення та готовність в подальшому до соціальної адаптації в суспільстві без вчинення нових кримінальних правопорушень.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року, якою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4