Справа № 352/2379/20
Провадження № 11-кп/4808/22/22
Категорія ч.2 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000076 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, працюючого в ПП « ОСОБА_11 », з вищою освітою, на утримані нікого не має, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 9008 (дев`ять тисяч вісім) грн 69 коп. матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

25.02.2019 року упродовж дня ОСОБА_12 перебував на території належного йому домогосподарства в АДРЕСА_3 , та займався господарськими роботами.

Цього ж дня, близько 16:00 год по АДРЕСА_3 повз домогосподарство ОСОБА_12 проходив ОСОБА_8 , який перебуває у тривалих неприязних відносинах із ОСОБА_12 . Між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла словесна суперечка, котра згодом переросла у конфлікт.

У ході словесної суперечки у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо здоров`я ОСОБА_12 , та бажаючи їх настання, на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_12 та наніс один удар ОСОБА_12 , внаслідок чого останній впав на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_12 , який лежав на землі та не міг самостійно піднятись, серію ударів кулаками обох рук в область голови, тулуба та нижніх кінцівок, а також ногами у взутті в область тулуба та верхніх кінцівок, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження.

В результаті злочинних дій, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, саднами в ділянках голови, синець верхньої та нижньої кінцівок, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 174 від 10.05.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись з вказаним вироком суду, адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. Просила повторно дослідити наявні у справі докази, що зазначені в апеляційній скарзі та дослідити нові докази, отримані в ході виконання ухвали про надання тимчасового доступу до кримінального провадження 0000072. Провести психологічну експертизу з використанням поліграфа у даному кримінальному провадженні, поставивши перед експертом запитання, зазначені в ухвалі слідчого судді, яка не була виконана. Повторно допитати потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 . Скасувати вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2021 року та закрити кримінальне провадження, цивільний позов залишити без розгляду.

Вважає, що вирок суду ухвалено помилково, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, без урахування дійсних обставин провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

До початку судового засідання на адресу апеляційного суду надійшли клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник посилається на те, що кримінальне правопорушення вчинено 25.02.2019 року, а тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та просили залишити без розгляду цивільний позов потерпілого;

- прокурор погодився з тим, що в даному провадженні пройшли строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України, та обвинувачений ОСОБА_8 повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності;

- представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, водночас просив стягнути з обвинуваченого понесені потерпілим витрати на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження слід задовольнити, з наступних підстав.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 в силу ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_8 25 лютого 2019 року, тобто з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад три роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього трирічного строку ОСОБА_8 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2021 року (справа № 328/1109/19) та правову позицію, викладену у постанові від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18) колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Так, відповідно до змісту викладених правових позицій Верховного Суду, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, у своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

Щодо цивільного позову, який був заявлений в даному кримінальному проваджені потерпілим ОСОБА_12 , апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року в справі № 185/442/16-к, відповідно до яких у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічним чином повинні бути розглянуті і вимоги щодо відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу, оскільки стягнення вказаних витрат не носить беззаперечний характер і повинно бути доведено потерпілим у встановленому законом порядку з врахуванням критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчився строк давності, передбачений п.2 ч. 1 ст.49 КК України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпілий має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України задовольнити.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2021 року скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 01.03.2019 року закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5