У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/388/21

№ 1-кп/183/522/22

25 серпня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001446 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цугол Могойтуйського району Читинської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при обранні ОСОБА_7 , та ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався слідчим суддею при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжних заходів стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 просила суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисному ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає доводи, на які посилається прокурор виключно припущеннями. Також зазначила, що ОСОБА_7 має військову освіту, тому він зможе вступити до лав Збройних Сил України, де буде професійно брати участь у відсічі збройної агресії проти України. У зв`язку з чим просила змінити запобіжний захід своєму підзахисному ОСОБА_7 на інший більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід, посилаючись також на те, що на його утриманні знаходиться матір похилого віку, яка потребує його допомоги.

Захисник ОСОБА_6 просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання, оскільки прокурором не надано жодного доказу чи даних, які би свідчили про існування ризику, на який посилається прокурор. У зв`язку з цим просила змінити запобіжний захід своєму підзахисному ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи свою позицію також тим, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_9 не зможе переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника. Одночасно заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та/або визначення розміру застави, посилаючись також на тривалість перебування його під вартою, та не визначенні слідчим суддею розміру застави при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, жодних намірів переховуватися від суду у нього не має, так само як і впливати на свідків, які вже були допитані в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілої ОСОБА_4 , кожен окремо, просили суд відмовити у задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід та визначення розміру застави, посилаючись на відсутність для цього достатніх підстав.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що 08.05.2020 року ОСОБА_7 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені, та ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки останній, будучи раніше судимим, знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину в період іспитового строку, а також є особою, яка офіційно не працевлаштована, що свідчить про відсутність постійного й достатнього законного джерела доходу.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 не одружений, підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, а також позитивну характеристику за місцем мешкання, згідно з якою останній, зокрема, має двох синів, один з яких є неповнолітнім, та матір похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги, яку їй надавав ОСОБА_7 . Береться судом до уваги наявність довідки КНП «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 3 від 18.05.2021 року, згідно з якою матір ОСОБА_7 ОСОБА_10 має ряд захворювань.

Однак, дані обставини з урахуванням вищевикладеного не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Судом береться до уваги наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 вищої військової освіти і військового звання молодшого офіцерського складу. Водночас, як з урахуванням вищевикладеного, так і того, що ОСОБА_7 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту ще у 2003 році, суд не може визнати вказані обставини достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу.

Отже, ані обвинуваченим ОСОБА_7 , ані його захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_8 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_8 місця проживання, а також наявність певних соціальних зв`язків, оскільки його батьки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 також проживають у м. Новомосковську Дніпропетровської області, де й зареєстровані.

Однак, дані обставини з урахуванням вищевикладеного не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_6 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну раніше обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_8 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про визначення розміру застави при постановленні ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зокрема, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини (ч. 4 ст. 183 КПК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного із застосуванням насильства та, який спричинив загибель людини, суд не знаходить підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2022 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2022 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, визначення розміру застави відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 26 серпня 2022 року о 08 годині 15 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1