КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/6438/21 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1947/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала
Іменем України

09 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000609 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 щодо обвинуваченого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, з середньою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
У порядку частини 4 статті 54 Кримінального кодексу України призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу із розстрочкою його виплати на строк п`ять місяців, встановлено такий графік його сплати: по 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок до 30 числа відповідного місяця, обчислюючи цей строк, починаючи з місяця, в якому вирок набере законної сили.
Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 15563,24 гривень та моральну шкоду в розмірі 75000,00 гривень, усього на суму 90 563 (дев`яносто тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 24 копійки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно із вироком суду, 23 жовтня 2021 року, близько 10 год. 10 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» , реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Струмкова в с. Іванковичі, Обухівського району, Київської області в напрямку заїзду до котеджного комплексу «Маєток», що по вулиці Струмкова, 36, порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу» , та вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», не переконавшись в безпечності свого маневру об`їзду перешкоди - місця проведення ремонтних робіт, та не дотримуючись безпечного інтервалу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який ішов в попутному напрямку, по правому краю проїзної частини, поряд з місцем проведення ремонтних робіт.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації його дій та призначене покарання, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при визначені розміру моральної шкоди, просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 в частині задоволення цивільного позову скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок, яким задовольнити розмір матеріальної шкоди в сумі 15563, 24 грн., та визначити розмір моральної шкоди на підставі наявних в матеріалах справи доказів і, у разі її наявності, визначити у кратному співвідношенні до розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, але не більше ніж 13000, 00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди свого рішення належним чином не мотивував та не проаналізував ступінь вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, на які посилався потерпілий. Вказує, що судом не було наведено жодних доказів завданої моральної шкоди потерпілому чи доказів його моральних страждань, та взагалі не надано оцінку хоча б одному будь-якому аргументу будь-якої сторони кримінального провадження щодо розміру моральної шкоди в сумі 75000, 00 грн. Крім того, апелянт зазначає, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що потерпілий коли-небудь працював або працює зараз, а також в чому полягала завдана йому моральна шкода.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що є пенсіонером і його пенсія складає 1800, 00 грн. і якщо він буде віддавати всю пенсію потерпілому, то моральну шкоду в повному обсязі зможе відшкодувати не раніше ніж через п`ять років. Вказує, що потерпілий офіційно не працевлаштований, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які зазнав потерпілий є ушкодженнями середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день. Таким чином, апелянт вважає, що моральна шкода за даних обставин не повинна перевищувати дві мінімальні заробітні плати на території України, станом на день вчинення кримінального правопорушення, тобто не може бути більшою 13000, 00 грн. і саме такий розмір буде розумним і справедливим у разі доведення потерпілим факту завдання моральної шкоди, спричинення душевних страждань, тощо.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу і представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , в якій просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки, з позбавленням права керування керувати транспортними засобами на строк два роки, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 15563, 24 грн., втрачений заробіток (упущену вигоду) у розмірі 60000, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 150000, 00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що внаслідок ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день. На лікування зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 були потрачені кошти в сумі 15563, 24 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 25.10.2021, відповідно до якого ФОН ОСОБА_11 були сплачені кошти у розмірі 10 900 грн. за набір імплантатів для остеосинтезу стопи; квитанціями від 26.10.2021 про перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_11 у розмірі 10 900,00 грн. та комісії банку у розмірі 109,00 грн.; квитанцією від 29.10.2021 про оплату на користь ТОВ «Азимут» коштів у розмірі 2 520,74 грн. за лікарські засоби; чеком від 23.10.2021 про придбання медикаментів на суму 1 369, 70 грн; чеками від 25.10.2021 про придбання медикаментів на суму 141,00 грн. та 365,00 грн.; чеком від 29.10.2021 про придбання медикаментів на суму 157,80 грн.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 працює на ремонті доріг, зазначена робота має сезонний характер, при цьому його середньомісячний заробіток складав 30000, 00 грн., а тому, на думку апелянта, з урахуванням того, що потерпілий до цього часу знаходиться на амбулаторному лікуванні, з обвинуваченого підлягає стягненню упущена вигода, як мінімум за два місяці у розмірі 60000 грн. Вказує, що потерпілий ОСОБА_7 має на утриманні дружину та двоє неповнолітніх дітей, і внаслідок свого безробіття за травмою був позбавлений можливості їх утримувати. Також, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_7 внаслідок отриманої травми, потребує сторонньої допомоги, що тягне за собою додатковий час та зусилля для організації свого життя. Окрім того, потерпілий вимушений був наймати людей та платити кошти по ремонту даху будинку, оскільки із-за травми не зміг зробити цього особисто.
Звертає апелянт увагу і на те, що обвинувачений протягом всього часу з моменту вчинення кримінального правопорушення, жодного разу особисто не звернувся до потерпілого з приводу надання коштів на лікування відшкодування понесених витрат, а також з приводу відшкодування моральної шкоди. Вказує, що обвинувачений веде себе зухвало весь та час намагається уникнути відповідальності.
Крім того, апелянт вважає, що з матеріалів кримінального провадження, а саме відеозапису камери спостереження вбачається, що злочин вчинено обвинуваченим навмисно, а не обережно, адже рухаючись на невеликій швидкості обвинувачений наближуючись до потерпілого на автомобілі здійснює навмисний наїзд на потерпілого.
Також, представник вказує на те, що врезультаті неправомірних та винних дій обвинуваченого, що встановлено матеріалами досудового розслідування, ОСОБА_7 був позбавлений можливості особисто пересуватися транспортним засобом, чим йому було завдано додаткових незручностей та спричинило витрачання додаткового часу для підшукування транспорту для пересування, в результаті чого багато запланованих раніше справ, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти.

Посилається представник і на те, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно - небезпечними діями обвинуваченого, потерпілому також було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, обурення, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Також апелянт зазначає, що в потерпілого в місцях завдання травми вставлені пластини та гвинти, які зі спливом певного часу потрібно буде виймати, що потягне за собою додаткові зусилля та розтрати з боку потерпілого.
На переконання представника, оцінений потерпілим розмір моральної шкоди у 150000 грн. відповідатиме принципам виваженості, розумності та справедливості, оскільки враховує в собі усі страждання, які довелося перенести потерпілому, зокрема: порушення звичайною способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральних страждань пов`язаних з кримінальним правопорушенням.
Також, представник посилається на те, що потерпілим було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого вартість правової допомоги складає 10000 грн.

Крім того, представником потерпілого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 були подані заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких представник посилаючись на те, що розмір моральної шкоди у сумі 13000 грн. є явно несправедливим, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення представника потерпілого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та частково підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого, зокрема, в частині відшкодування витрат на правову допомогу, долучивши за клопотанням сторони захисту копію довідки до акта огляду МСЕК про присвоєння встановлення обвинуваченому 2 групи інвалідності, провівшисудові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються.
Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 , справедливість якого оскаржена представником потерпілого, то слід вказати наступне.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги представника потерпілого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується позитивно, являється ліквідатором наслідків на Чорнобильській АЕС, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий.Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді штрафу з застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Окрім того, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, суд першої інстанції у призначив штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком на п`ять місяців.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Що стосується посилань представника потерпілого на те, що обвинувачений веде себе зухвало та весь час намагається уникнути відповідальності, то вони є необґрунтованим, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та підтвердив усі фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, у зв`язку з чим судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України.
До того ж, в ході судового розгляду апеляційною інстанцією встановлено, що ОСОБА_6 має другу групу інвалідності довічно, а тому прохання апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосована така міра покарання як обмеження волі.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого та представника потерпілого щодо неправильного вирішення цивільного позову, то слід вказати наступне.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення документально підтверджених витрат на лікування в розмірі 15563, 24 грн., сума яких у апеляційних скаргах, як представника потерпілого, так і обвинуваченого не оскаржується, та у визначені розміру моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано.
Моральна шкода це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа понесла через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань, при цьому у випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, на переконання колегії суддів, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 у сумі 75000 грн., є обґрунтованим, відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для потерпілого, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру, та визначений в тому числі і з врахуванням майнового стану обвинуваченого, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зменшення суми моральної шкоди та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 щодо не відповідності розміру моральної шкоди стражданням потерпілого є безпідставними.
На переконання колегії суддів, участь у дорожньо-транспортній пригоді, отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день, проведення оперативного втручання, після якого потерпілий потребував нагляду травматолога та виключення фізичних навантажень на ліву кінцівку протягом шести тижнів з дня операції безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілого та призвело до душевних страждань, а тому посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що потерпілим не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними.
При цьому посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки такий розмір моральної шкоди нічим не підтверджений та, на думку колегії суддів, за наявних в матеріалах справи даних, не буде співрозмірним завданій немайновій шкоді і не відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого упущеної вигоди, за два місяці в розмірі 60000 грн., у зв`язку з перебуванням потерпілого на амбулаторному лікуванні внаслідок ДТП та неможливістю працювати.
Потерпілий чи його представник повинні були довести суду, що таке відшкодування можливе у кримінальному провадженні, крім того, зобов`язані надати суду докази, які підтверджують те, що потерпілий міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що потерпілий міг і повинен був отримати відповідні доходи в розмірі 60000 грн., а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині колегія суддів не вбачає.
З приводу інших вимог апеляційної скарги, зокрема, витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, то колегія суддів зазначає, що склад та розмір таких витрат входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом з тим, ставлячи питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., будь-яких підтверджуючих доказів про понесені потерпілим в цій частині витрати, матеріали справи не містять, не надано таких документів, розрахунків і до суду апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині є неспроможними.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку обвинуваченим та представником потерпілого до апеляційного суду не надано.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілого.
Рекомендувати суду першої інстанції виправити описку, допущену при зазначенні закону України про кримінальну відповідальність, на підставі якого штраф призначений із розстрочкою виплати певними частинами.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді:
____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_4