Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005543 щодо ОСОБА_8 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України, та ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15 ч.2 ст.258 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що в травні 2020 року він за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 та невстановленими особами з метою вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя чи здоров`я людини з метою порушення громадської безпеки та впливу на вчинення органами державної влади дій, а саме, з метою отримання від останніх матеріальної вигоди за невчинення в подальшому терористичних актів.

На виконання злочинного наміру ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші невстановлені особи створили електронний гаманець, на який органи державної влади повинні були перерахувати криптовалюту біткоїни за невчинення в подальшому терористичних актів, в період з травня по червень 2020 року за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбали у невстановлених осіб комплектуючі для виготовлення радіокерованого саморобного вибухового пристрою і виготовили безоболонковий радіокерований саморобний вибуховий пристрій, який 17 липня 2020 року о 19 годині 35 хвилин ОСОБА_8 заклав у сміттєвий мішок поряд з виходом зі станції метро Шулявська, що поруч з будинком № 48 на просп. Перемоги в м. Києві. Того ж дня о 20 годині 08 хвилин згідно попередньої домовленості вказаний саморобний вибуховий пристрій було приведено в дію, внаслідок чого стався вибух і ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження.

Крім того, 21 липня 2020 року о 08 годині 24 хвилини ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, заклав під автомобіль швидкого вуличного харчування Mersedes д/н НОМЕР_1 , припаркований на вул. Тимошенка в м. Києві поруч зі станцією метро Мінська, безоболонковий радіокерований саморобний вибуховий пристрій, а на сам автомобіль прикріпив аркуш паперу з QR-кодом з посиланням на пошуковий запит наступного змісту 50 биткоинов на кошелек 1К1J6tzEhDTLNySbXs3HKM2yTjjN8X8Mfm после этого предуприждения будут серьезные жертвы. Взорвудом и не один. Того ж дня об 11 годині 12 хвилин по спецлінії 102 від невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленими особами, надійшло повідомлення про те, що між двома автомобілями на вул. Тимошенка поряд зі станцією метро Мінська закладено вибуховий пристрій, який буде приведено в дію. Невстановлена особа також повідомила, що це стосується вибуху на Шулявці і що на одному з автомобілів QR-код з вимогами. Зазначений вибуховий пристрій було знешкоджено експертами-вибухотехніками ГУНП у м. Києві, які виїхали на місце події.

Крім того, 27 липня 2020 року о 04 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , заклав у сміттєпровід безоболонковий радіокерований саморобний вибуховий пристрій разом з газовим балоном для підсилення вибуху і прикріпив аркуш паперу з QR-кодом з вимогою перерахувати 50 біткоїнов на вказаний раніше електронний гаманець та погрозою продовжити вчиняти вибухи. О 04 годині 55 хвилин вибуховий пристрій було приведено в дію, внаслідок чого стався вибух.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.07.2022 ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 23.09.2022 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 200 гривень, зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на нього у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання. Цією ж ухвалою ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби на строк 2 місяці по 26.09.2022 включно.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою визначити йому заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що надав суду документи на підтвердження стану свого здоров`я та можливості проживати в м. Києві. Однак суд не дослідив його майновий стан та матеріальні можливості, що не узгоджується з положеннями ч.4 ст.182 КПК України, у відповідності з якими розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого і не може бути завідомо непомірним. ОСОБА_7 просить врахувати, що він неодружений, одна його донька знаходиться на окупованій території, друга за межами України, підприємство, директором якого він був, не працює більше ніж 2 роки, все належне йому майно арештовано, а пенсію він не може отримати без особистої присутності.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частково задовольняючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, а саме, ймовірність того, обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватись від суду, незаконно впливати на інших учасників судового провадження, у тому числі свідків, які ще судом не допитані.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа Панченко проти Росії).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями п.п.с п.1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Констатуючи порушення Конвенції в частині тривалості тримання заявника під вартою, ЄСПЛ в рішенні у справі Прокопенко проти України, серед іншого, вказав, що національні органи фактично не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів.

Між тим, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.2 ст.258 КПК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченого, який є судимим за ч.3 ст.15 ч.2 ст.115 КК України.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що на момент прийняття судом першої інстанції оскарженої ухвали існували підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувалися, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Також суд визначив ОСОБА_7 розмір застави як альтернативу триманню під вартою і вказав в ухвалі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку відсутності обвинуваченого в суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою судовому розгляду кримінального провадження.

Враховуючи обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, на користь чого свідчить те, що він перебуває в процесі розлучення з дружиною, одна з його доньок знаходиться на тимчасово окупованій території, інша виїхала до Німеччини у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а мати померла, про що ОСОБА_7 сам повідомив суду апеляційної інстанції, підстав для визначення йому мінімального розміру застави, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3