справа № 462/532/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000065 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований на АДРЕСА_1 та фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 03.12.2021 року Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України на один рік шість місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 13.01.2022 року о 18.11 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько» №53 ПП «Мережа-Сервіс Львів» на вул. Виговського, 5б у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з полиці пляшку лікеру «Джек Деніелс Хані», вартістю 441,05 грн. без ПДВ, який в приміщенні торгового залу сховав під куртку в ліву внутрішню кишеню та, не оплативши вартості товару, оминув межі касового контролю та вийшов за межі магазину, чим завдав потерпілому ПП «Мережа-Сервіс Львів» майнову шкоду в розмірі 441,05 грн.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив, що не оспорює фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, від давання показань відмовився. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Відповідно до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_4 до вчинення даного кримінального правопорушення був засуджений 03.12.2021 року Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.190 КК України, отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності (матеріали кримінального провадження, арк. 13-17); ту обставину, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним повторно лише менше, ніж за два тижні після набрання попереднім вироком законної сили, а отже належних висновків він для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_4 .

Також суд враховує особу винного, який не одружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 21, 23), згідно наданої характеристики за місцем реєстрації негативних характеризуючих даних відносно нього не встановлено (матеріали кримінального провадження, арк.18), на час судового розгляду проживає в Реабілітаційному центрі «Дім милосердя».

Виходячи з наведеного, враховуючи позицію представника потерпілого, викладену в поданій на адресу суду заяві, що при обранні виду і міри покарання він покладається на розсуд суду, а також те, що заподіяна ПП «Мережа Сервіс Львів» шкода ОСОБА_4 повністю відшкодована, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового умисного злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі № 127/25037/17, щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч. 1, 4 ст. 71, ч. 3 ст. 72), п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 вироком Франківського районного суду м.Львова від 03.12.2021 року був засуджений за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України на один рік шість місяців обмеження волі (матеріали кримінального провадження, арк. 15-17), проте під час іспитового строку за вказаним вироком він вчинив нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м.Львова від 03.12.2021 року у виді шести місяців обмеження волі, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Речовий доказ диск DVD-R із відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Близенько» №53 ПП «Мережа-Сервіс Львів» на вул. Виговського, 5б у м. Львові за 13.01.2022 року (матеріали кримінального провадження, арк.27-28, 33) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1