Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/310/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2022, якою частково задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка, Вільшанського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, непрацюючого, немаючого на утриманні малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 52 днів, а саме: з 11.30 год. 04.07.2022 до 11.30 год. 24.08.2022 р.

ВСТАНОВИВ:
Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , строком на 60 днів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2022, вказане клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 52 дні, а саме до 24.08.2022.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що під час розгляду клопотання підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, його причетність підтверджується матеріалами доданим слідчим до клопотання.

Також, слідчим суддею встановлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, іншого підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням вказаних обставин слідчий суддя прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчий суддя під час постановлення ухвали про обрання саме такого виду запобіжного заходу, посилається зокрема на обґрунтованість висунутої підозри, проте, захисник вважає, що дана підозра не була доведена об`єктивними доказами.

Так, захисник не погоджується з висновками суду, оскільки аналізуючи зібрані матеріали досудового розслідування, можна дійти висновку, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, жодним чином не підтверджується належними та допустимими доказами по справі, оскільки ґрунтується лише на показах самої потерпілої ОСОБА_10 та припущеннях слідства.

Як зазначає у своїх показах ОСОБА_8 , які також не спростовує потерпіла, у сторін і раніше були статеві акти за згодою ОСОБА_10 , оскільки вони підтримують інтимні стосунки вже на протязі 1 року. При цьому, 25.03.2022 року у підозрюваного з потерпілою дійсно був статевий акт, але це було за взаємною згодою сторін.

Разом з тим, об`єктивної сторони зґвалтування полягає у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Як зазначила сама потерпіла, дії вчинені ОСОБА_8 відносно неї були вчинені саме із застосуванням фізичного насильства.

Однак, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №15 від 28.03.2022, в області зовнішніх статевих органів ОСОБА_10 ушкоджень (свіжих розривів, крововиливів, садна) не виявлено. Будь яких слідів характерних для боротьби самооборони падіння з висоти власного зросту не виявлено.

При цьому, за результатами проведених експертиз (висновок № 16 та № 17 від 28.03.2022) будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не виявлено.

Разом з тим, 26.03.2022 залученням судово-медичного експерта Вільшанського міжрайонного бюро СМЕ ОСОБА_11 під час проведення огляду в рамках проведення судово-медичного обстеження у потерпілої ОСОБА_10 було відібрано зрізи нігтьових пластин правої та лівої руки. З метою встановлення чи містять сліди крові епітеліарні клітини в наданих на дослідження зрізах нігтьових пластин правої та лівої рук потерпілої ОСОБА_10 призначено судово-медичну експертизу, за результатами якої крові та епітеліарних клітин не знайдено.

Таким чином, навіть покази потерпілої можуть ставитися під сумнів правдивості зазначених нею обставин вчиненого кримінального правопорушення, на яких базується оголошена ОСОБА_8 підозра про злочин.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, стороною обвинувачення не було надано до суду жодних доказів, які б могли підтвердити обставину реалізації підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_12 спільного злочинного умислу, направленого на зґвалтування ОСОБА_10 .

Навіть дослідивши протокол допиту потерпілої не можна дійти висновку щодо доведеності спільного злочинного умислу підозрюваних, направленого на її зґвалтування.

Більше того, з показів потерпілої можна дійти висновку, що підозрювані під час вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, діяли окремо, а за таких обставин органом досудового розслідування була встановлена невірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, що тягне за собою менш суворіше покарання.

Таким чином, з вище викладеного можна дійти висновку, що органом досудового розслідування не була доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Також, захисник вважає, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим у своєму клопотанні не доведений, а підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків не процесуальної поведінки, але це припущення слідчого. Органом досудового розслідування не доведено, що більш м`який запобіжний захід не забезпечив би усунення ризиків, які фактично і так не є реальними, а носять абстрактний характер.

Так слідчим у поданому клопотанні зазначається, що так як у разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 до суду, йому може загрожувати позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років, у зв`язку із чим останній з метою уникнення відповідальності може виїхати за межі Кіровоградської області та потрапити на тимчасового непідконтрольні на даний час Україні території.

Однак, сторона захисту не може погодитися з даним твердженням слідчого, оскільки як вбачається з наявних матеріалів справи, 11.12.2013 року вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_8 було засуджено за ч.ч. 1-3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_8 було звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців.

В подальшому у зв`язку з тим, що за період іспитового строку ОСОБА_8 зарекомендував себе з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності не притягувався, на реєстрацію до Вільшанського PC КВІ з`являвся вчасно, нового злочину не скоїв, ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2014 року ОСОБА_8 було звільнено у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Більше того, за період часу з 2013 року по день внесення даного кримінального правопорушення до ЄРДР, ОСОБА_8 жодного разу не притягався та не підозрювався у вчиненні ані кримінального, ані адміністративного правопорушень. Все життя проживав в одному населеному пункту, де характеризувався та характеризується з позитивної сторони.

Таким чином сторона захисту вважає безпідставними обґрунтування слідчого щодо можливості подальшого переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо ймовірності існування ризику впливу ОСОБА_8 на потерпілу у даному кримінальному провадженні, то після 25.03.2022 року по сьогоднішній день ОСОБА_8 не пересікався з потерпілою, жодним чином не намагався зв`язатися ані з нею, ані з її родичами. Адже при будь-якій найменшій його спробі здійснити вплив на покази потерпілої, останньою було б негайно сповіщено про даний факт батькам чи правоохоронним органам. Вважає, що за цей час (понад три місяці) найменша спроба ОСОБА_8 вплинути на подальший хід справи на його користь, безсумнівно була б зафіксована органами.

При цьому, слідчий не довів (не надав жодного доказу) самої можливості будь-якого незаконного впливу підзахисним на свідків у даному кримінальному провадженні.

Відносно зауваження слідчого про виникнення в подальшому можливості ОСОБА_8 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, сторона захисту звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 з моменту виявлення вчиненого кримінального правопорушення в добровільній формі було надано всі біологічні зразки матеріалів для проведення експертизи, було надано правоохоронним органам речі для подальшого їх огляду та при необхідності проведення експертизи, надано доступ до огляду автомобіля, та в подальшому не чинив опір для вилучення його працівниками поліції для проведення ряду необхідних експертиз. Підозрюваним жодного разу не було проігноровано виклик до органів поліції, та більше того дізнавшись про ніби його причетність до вчиненого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 , підозрюваний сам без додаткового приводу поліції з`явився до правоохоронних органів для з`ясування обставин справи і в подальшому сприянню в її розкритті.

Стосовно ризику вчинити інші кримінальні правопорушення сторона захисту вважає такий недоведеним, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з сім`єю, до складу якої входять його мати та батько, має постійну роботу зі стабільним заробітком, що свідчить про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, позитивно характеризується за місцем мешкання. При цьому, в матеріалах клопотання відсутні докази його схильності до вчинення кримінальних правопорушень (протиправної поведінки) або ж показання свідків, про його намір вчинити інше кримінальне правопорушення, наявності кримінальних зв`язків, інших кримінальних проваджень відносно нього.

Інші ризики є необґрунтованими, оскільки можливо запобігти можливості вчиняти підозрюваним інших злочинів шляхом обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також, захисник вважає, що слідчим не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаному ризику.

Посилання слідчого на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених ризиків.

Більше того, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії якого було продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з даними подіями, які відбуваються в країні, тимчасово осіб, які знаходяться під вартою не доправляють до відділень поліцій для проведення слідчих дій за їх участю.

Слідчий суддя під час застосування до особи запобіжного заходу повинен приймати до уваги, що у справі потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, направлені на закінчення досудового розслідування.

Як слідує із роз`яснення ВС, запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про запобіжний захід (п. 9 Листа ВС від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22).

Таким чином, сторона захисту вважає, що при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу, повинно бути враховано такий важливий фактор, як забезпечення в подальшому можливості ретельного, об`єктивного та сумлінного розслідування обставин справи та встановлення винних осіб, що унеможливиться при застосуванні до даної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Як убачається з матеріалів клопотання, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходять матеріали досудового розслідування відомості про яке 26.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 25.03.2022 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на автомобілі марки ВАЗ 21124 зеленого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням останнього, прибули за місцем проживання раніше знайомої ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , на протязі дня відпочивали та вживали алкогольні напої разом.

В подальшому, цього ж дня, близько 19 год. 00 хв., більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на вказаному вище автомобілі приїхали на площадку, що розташована поряд з водонапірною насосною станцією, неподалік тваринницької ферми ПСП ім. Шевченка, що за межами села Йосипівка, Вільшанської ОТГ, Голованівського району, Кіровоградської області, де зупинивши автомобіль, продовжили вживати алкогольні напої.

Близько 20 год. 00 хв., більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , повідомила ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , що їй потрібно повертатися додому, після чого вийшла з автомобіля та направилась в напрямку автодороги.

В цей момент ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , розуміючи, що вказане місце є відлюдним та позбавлене уваги сторонніх осіб, а також усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_10 , вирішили зґвалтувати останню.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на зґвалтування ОСОБА_10 , попередньо розподіливши між собою черговість ОСОБА_8 вибіг з автомобіля та наздогнавши ОСОБА_10 , схопивши її за руку, відтягнув останню ближче до автомобіля, де поваливши її на землю, ліг зверху, ти самим притиснувши її вагою свого тіла до землі тіла.

В подальшому ОСОБА_8 реалізуючи спільний з ОСОБА_12 умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, користуючись присутністю ОСОБА_12 , який перебуваючи поруч в салоні автомобіля та ніяким чином не припиняв злочинні дії ОСОБА_8 , тим самим сприяв йому у вчиненні злочину, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання єдиного злочинного результату, проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння, стягнув з ОСОБА_10 верхній одяг та спідню білизну, тим самим оголивши її, оголився сам, після чого без добровільної згоди та бажання останньої, вчинив з нею дії сексуального характеру, шляхом вагінального проникнення в її тіло з використанням своїх геніталій.

Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_8 , одягнувся та сів до салону до автомобіля.

Після чого з автомобіля, вийшов ОСОБА_12 , який побачивши, як потерпіла ОСОБА_13 , одягнувшись, намагалася залишити вказане місце, наздогнав останню та схопивши її за руки, силоміць, проти її волі відтягнув її до автомобіля, де відчинивши задні пасажирські двері, кинув потерпілу на сидіння обличчям до низу, де притиснувши її до сидіння.

Продовжуючи спільні злочинні дії та реалізуючи єдиний з ОСОБА_8 умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_12 користуючись присутністю в салоні автомобіля ОСОБА_8 , який перебуваючи поруч, ніяким чином не припиняв злочинні дії ОСОБА_12 , тим самим сприяв йому у вчиненні злочину, ОСОБА_12 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання єдиного злочинного результату, після чого стягнув з ОСОБА_10 верхній одяг та спідню білизну, тим самим оголивши її, оголився сам, після чого без добровільної згоди та бажання останньої, вчинив з нею дії сексуального характеру, шляхом вагінального проникнення в її тіло з використанням своїх геніталій.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 28.03.2022 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна верхньої повіки лівого ока, синця та садна на верхньої повіки правого ока, синець на передній поверхні лівого передпліччя у середній третині, синець на передній поверхні правого стегна в нижній третині, синець на задній поверхні правого стегна в нижній третині, синець на задній поверхні лівої гомілки в середній третині, синець на зовнішньо-нижньому квадранті лівої сідниці, садна на тильній поверхні лівої кисті, множинні садна в області обох сідниць з переходом на поперекові області спини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , вважали за необхідне, останні з місця скоєння злочину зникли, залишивши потерпілу ОСОБА_10 на місці події.

24.06.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Доводи захисника з приводу непричетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозру у якому йому пред`явлено, - наразі оцінюванню не підлягають, оскільки вказані обставини (як обставини події кримінального правопорушення, доведеність винуватості особи, оцінка доказів, їх допустимості, достатності, належності, у сукупності) - мають піддаватися оцінці під час судового розгляду справи по суті.

Разом з цим, підозра оголошена ОСОБА_8 підтверджується наявними зібраними в ході досудового розслідування доказами, доданими ініціатором клопотання, які містять достатньо об`єктивної інформації про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Зокрема обґрунтованість підозри оголошеної ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами: витягом з ЄРДР; протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілої; протоколом слідчого експерименту; протоколами допиту свідків; висновком судової психологічної експертизи; висновками судово медичних експертиз. Тому доводи захисника про те, що підозра ґрунтується фактично на показах потерпілою є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, слідчим суддею під час розгляду клопотання вірно встановлена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, які слідчим суддею під час судового розгляду були встановлені.

На переконання колегії суддів, підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу, іншого підозрюваного з метою уникнення покарання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Стороною захисту під час розгляду в суді першої інстанції не спростовані доводи клопотання слідчого. Не надані докази в обґрунтування апеляційної скарги стороною захисту і до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, так у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, вказано, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Так виходячи з встановлених обставин по справі та оцінюючи особу підозрюваного існує достатньо підстав вважати, що у разі незастосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме змогу переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни їхніх показань, що перешкодить повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини у кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів враховує, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є особливо тяжким злочином, за який у разі доведеності вини, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею правильно оцінені наявні ризики та обґрунтовано задоволено клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Колегія суддів враховуючи всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження. Застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Також апеляційні доводи про належну поведінку підозрюваного з часу його відбування покарання за попереднім вироком не є визначеною законом підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про наявні ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2022, якою стосовно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4