УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року

м. Київ
справа № 750/3486/21

провадження № 51-1749ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює водієм у АА «Черняускас», раніше не судимий, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 300 000 грн залишено без задоволення.

Ухвалою Чернігівського апеляційного судувід 04 лютого 2022року вищезазначений вирок змінено в частині вирішення цивільного позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. В іншій частині вирок залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_6 14 січня 2021 року близько 02:00, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, завдав обома кулаками не менше чотирьох ударів у голову, не менше п`яти ударів по тулубу та не менше чотирьох ударів у ліву руку ОСОБА_7 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого останній 15 січня 2021 року о 16:00 помер у реанімаційному відділенні КНП «Чернігівська обласна лікарня».

У касаційній скарзі представник потерпілої, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_6 , ставить питання про їх перегляд у касаційному порядку. Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції невмотивовано призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а суд апеляційної інстанції не спростував його доводів щодо відсутності підстав для застосування цієї норми, що призвело до призначення винному явно несправедливого покарання через м`якість. Як зазначає адвокат ОСОБА_5 , судбезпідставно взяв до уваги як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття засудженого та водночасне врахував того, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно адвокат просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року. Як на підставу для поновлення пропущеного строку посилається на введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, що перешкодило йому подати касаційну скаргу у передбачений законом строк.

Суд вважає, що доводи у клопотанні адвоката ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження заслуговують на увагу, тому є підстави для поновлення цього строку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Твердження адвоката ОСОБА_5 стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 69 КК України), невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.

За вимогами статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК Україниневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, вказані вимоги закону судами дотримано.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, його стан здоров`я, соціальну характеристику, те, що він раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, вчинення злочину внаслідок неправомірних дій потерпілого, добровільне намагання відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави постановлення такого рішення.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що, призначаючи міру покарання ОСОБА_6 , місцевий суд навів обґрунтовані мотиви такого рішення та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і наявність обставин, що його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щирого каяття, визнання вини та неправомірної поведінки потерпілого. При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважила, що суд першої інстанції встановив факт неправомірної поведінки потерпілого, яка мала ознаки нападу стосовно ОСОБА_6 та спровокувала бійку, а також установив об`єктивний зв`язок між обставинами і вчиненим злочином, внаслідок чого суд дійшов висновку про визнання обставиною, що пом`якшує покарання, неправомірної поведінки потерпілого.

Крім того, апеляційний суд урахував обставиною, яка пом`якшує покарання, і те, що ОСОБА_6 в добровільному порядку частково відшкодував моральну шкоду потерпілій ОСОБА_4 .

Сукупність зазначених вище обставин колегія суддів апеляційного суду, як і суд першої інстанції, визнала такою, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення і дає підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим.

Доводи представника потерпілої щодо неврахування судами обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, колегія суддів зазначила, що відповідно до виписки № 60 з медичної картки амбулаторного хворого від 15 січня 2021 року, у ОСОБА_6 не було встановлено ознак сп`яніння, жодних доказів про вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах справи немає, а показання свідків не є достатньою підставою вважати, що останній вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.

З такими висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК України. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість, колегія суддів не вбачає.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_6 покарання, адвокат ОСОБА_5 у касаційній скарзі не навів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі представника потерпілої не наведено.

Таким чином, обгрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 117, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Поновити адвокату ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_6 .

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3