Справа № 342/919/22
Провадження № 1-кп/342/142/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Городенка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000185 від 23.06.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, не одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 115 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

26.09.2022 до Городенківського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000185 від 23.06.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування до обвинуваченої ОСОБА_3 ухвалою від 24.06.2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був продовжений ухвалою суду від 16.08.2022 року та закінчується 14.10.2022 року.

Ухвалою судді від 26.09.2022 року обвинувальний акт призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченої ухвалою слідчого судді від 24.06.2022 було застосовано такий запобіжний захід, строк якого спливає 14.10.2022. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність існування ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: існує реальна загроза, що обвинувачена буде переховуватися від суду, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання винуватою у вчиненні інкрімінованого їй злочину; незаконно впливати на свідків, які є жителями одного з нею села та потерпілою, яка є матір"ю обвинуваченої, може чинити психологічний та фізичний тиск з метою схилити її до показів, які можуть виправдати її злочинні дії; може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки зловживає алкогольними напоями, не працює та не має джерел доходу.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, тому ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились та більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти.

Обвинувачена не заперечувала проти заявленого прокурором клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпіла щодо заявленого клопотання не заперечувала.

Захисник обвинуваченої, заперечив щодо заявленого прокурором клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що заявлені прокурором ризики є безпідставними, просив обрати щодо обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді від 24.06.2022 обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, який в подальшому продовжувався. Строк дії ухвали до 14.10.2022 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою, сьомою 176 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину - рішення у справі «Москаленко проти України».

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 , обраний в ході досудового розслідування, спливає 14.10.2022 року, кримінальне провадження ще не призначено до судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що посягає на найвищу соціальну цінність життя особи.

Також суд бере до уваги відсутність у обвинуваченої ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, оскільки не працює, неодружена, щодо дітей позбавлена батьківських прав, може незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція за вчинення якого у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Таким чином, саме обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого, та інші, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обставин, які є перешкодою для продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2ст.183 КПК України, не встановлено.

Наведене не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Також суд враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Частиною 3 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із вбивством, а тому суд не знаходить підстав для визначення застави.

Керуючись ст. ст.131, 132, 176-178,182-184,193,194,196-198,205, 331 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - задовольнити.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, з утриманням у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 до 02 грудня 2022 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» для виконання.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя: ОСОБА_1