ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1583/22 Справа № 185/7993/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року у кримінальному провадженні №0000415 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новорайськ Херсонської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 16 176 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 гривень у якості відшкодування витрат на правову допомогу.
Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у тому, що він заподіяв умисне тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.
Так, 3 червня 2021 року, об 20.20 год., (більш точного часу судом не встановлено), ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи на грунтовій дорозі навпроти будинку №21 по вул. Визволення в м. Павлоград біля потерпілого ОСОБА_9 , стоячи напроти нього, схопив лівою рукою останнього за одяг, та тримаючи в правій руці штикову лопату, наніс один удар держаком лопати в область біцепсу лівої руки потерпілого, після чого відштовхнув від себе руками потерпілого, від чого останній не втримався на ногах та впав ягодицями на землю. В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_6 підбіг до нього, коли той намагався після падіння підвестися на ноги, та перебував відносно нападника спиною до нього, ОСОБА_6 , скориставшись безпорадністю потерпілого, ногою наніс два удари по попереку ОСОБА_9 та відразу відійшов від потерпілого. В подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи нецензурну лайку відносно ОСОБА_9 , взяв до рук каміння та жбурнув вказаний предмет в бік останнього, але промахнувся, та влучив у ворота домоволодіння ОСОБА_9 . Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік.
Своїми протиправними, злочинними діями ОСОБА_6 , спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , у вигляді: травматичного відриву дистального сухожилку довгої голівки біцепсу лівого плеча, за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день); тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого стегна саден лівої та правої стопи за свої характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оскаржуючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині вирішення цивільного позову у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та стягнути з нього на користь потерпілого 4000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 гривень у якості витрат на правову допомогу, а врешті вирок суду просить залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув увагу на роз`яснення, які містяться в Постанові ПВСУ №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та не врахував тієї обставини, що потерпілий належним чином не мотивував заподіяну йому моральну шкоду та не надав суду доказів для підтвердження її розміру.
Також посилається й на те, що з урахуванням критеріїв нескладності кримінального провадження та обсягу виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, вважає розмір витрат на правову допомогу у 8000 гривень завищеним, необґрунтованим та таким, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Крім того, посилається що судом першої інстанції не було належним чином враховано, що він не працює, є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, часто хворіє.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого та на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Зазначає, що суд першої інстанції у повній відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, з огляду на фактичні обставини справи, правову кваліфікацію дій обвинуваченого, глибини душевних страждань потерпілого, вірно визначив розмір моральної шкоди, а також враховуючи критерії реальності адвокатських витрат, що підтверджується відповідними доказами, правильно визначив розмір понесених потерпілим процесуальних витрат.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 і з підстав, зазначених у скарзі просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір моральної шкоди та процесуальних витрат.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.
Потерпілий та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явились, у запереченнях на апеляційну скаргу просили розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого у їх відсутність, що не перешкоджає проведенню апеляційного перегляду справи, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, правильність правової кваліфікації його дій та повнота судового розгляду в апеляційній скаргзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди та розподілу процесуальних витрат, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині визначення розміру моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованості та незаконності вироку суду в частині стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог закону в цій частині з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 своїми умисними діями заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого останній проходив лікування та реабілітацію, переніс фізичний біль від отриманих травм, переніс хірургічні втручання. Крім того суд першої інстанції правильно врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, завданих неправомірними діями обвинуваченого, порушення нормальних життєвих зв`язків, що пов`язано з лікуванням, тривалість немайнових втрат протягом лікування, ступінь вини обвинуваченого, а також врахував вимоги розумності та справедливості.
Крім цього, апеляційний суд зважає на те, що потерпілий з 14.06.2021 року по 23.06.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні, після виписки з лікарні продовжував амбулаторне лікування, а загальний термін лікування потерпілого становив більше ніж 21 день, що безумовно свідчить про суттєву зміну способу життя потерпілого та спричиненням йому моральної шкоди.
В супереч зазначеному в апеляційній скарзі, суд першої інстанції врахував той факт, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи та визнав вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання. Той факт, що ОСОБА_6 є пенсіонером та не працює у зв`язку з цим, не може слугувати підставою для зменшення розміру моральної шкоди, оскільки у даному шкоду було завдано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що узгоджується з положенням ч. 4 ст. 1193 ЦК України.
З огляду на вищевказане, апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди вказаним судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.
Щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині витрат на правову допомогу.
Колегія суддів, враховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20), дійшла до наступного.
Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, із:
1) витрат на правову допомогу;
2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;
3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;
4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні дійшла до висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
При цьому, правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).
Перевіривши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції вважає доведеним розмір оплати гонорару, який потерпілий ОСОБА_9 сплатив представникам ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який підтверджується договором про надання правової допомоги від 16 червня 2021 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_9 (а.с. 123) з додатковою угодою до нього від 23 лютого 2022 року (а.с. 124), квитанцією №1 від 16 червня 2021 року (а.с. 125) про сплату потерпілим адвокату ОСОБА_11 7000 гривень, актом приймання-передачі наданих послуг з детальним описом робіт, згідно з якими потерпілий сплатив за складання цивільного позову та участі представника ОСОБА_11 у п`яти судових засіданнях, а також договором про надання правової допомоги від 16 червня 2021 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 (а.с. 128) з додатковою угодою до нього від 24 лютого 2022 року (а.с. 129), квитанцією №1 від 24 лютого 2022 року про сплату 1000 гривень потерпілим на користь адвоката ОСОБА_10 , актом приймання-передачі наданих послуг від 09.03.2022 року (а.с. 131) з детальним описом робіт, згідно з якими потерпілий сплатив за участь представника ОСОБА_10 у двох судових засіданнях.
Разом з тим, відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В апеляційній скарзі обвинувачений, вказуючи на неспівмірність витрат на правову допомогу, які поніс потерпілий, наводить доводи про нескладність категорії кримінального провадження у якому надавалась правова допомога потерпілому та незначний обсяг роботи адвоката.
Такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження тривав з 01.10.2021 року по 31 березня 2022 року, загалом судом першої інстанції було проведено 9 судових засідань, в ході яких було проведено допит потерпілого, свідків сторони обвинувачення та захисту, двічі допитано самого обвинуваченого, досліджено матеріали кримінального провадження, допитано експерта у судовому засіданні, двічі проведено судові дебати та постановлено вирок. З огляду на зазначене, а також з урахуванням позиції самого обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, який тривалий час свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, що обумовило детальне дослідження фактичних обставин справи та перевірки їх доказів, колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченого, що дане кримінальне провадження є нескладним, а обсяг правової допомоги, наданий представниками потерпілого є незначним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правильність висновків суду першої інстанції в цій частині та відсутність підстав для зменшення процесуальних витрат на правову допомогу за участь представників потерпілого в суді першої інстанції і вважає співмірним розмір витрат за отриману потерпілим правову допомогу, складанні та поданні цивільного позову та участі представників в судових засіданнях у загальному розмірі 8000 гривень та такий розмір буде відповідати принципу справедливості, а також критеріям розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної конкретної кримінальної справи.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4