Справа № 183/5399/22
№ 1-кп/183/1167/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2022 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000355 від 14.07.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби, призваного по мобілізації, у посаді командира бойової машини командира відділення 4 парашутно десантного відділення 3 парашутно десантного взводу 5 парашутно десантної роти 2 парашутно десантного батальйону в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні «сержант», перебуваючи в посаді командира бойової машини-командира відділення 4 парашутно-десантного відділення 3 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирiв або начальників 21 червня 2022 р. самовільно, без поважних причин, залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану). Час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та був незаконно відсутній на військовій службі до 05 липня 2022 р.

На цих підставах органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є з`явлення із зізнанням та щире каяття.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий, не одружений, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , приймає участь у бойових діях та бажає в подальшому захищати країну.

В ч. 1 ст. 69 КК України зазначені умови призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України. Зокрема такими умовами є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

В обвинувальному акті зазначені дві обставини, що пом`якшують покарання, це щире каяття та з`явлення із зізнанням.

Наявність щирого каяття підтверджується визнанням обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини у вчиненому правопорушенні, висловлення жалю з приводу вчиненого.

Наявність з`явлення із зізнанням обвинуваченого підтверджується його письмовою заявою на ім`я керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

Таким чином, за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає можливим в даному випадку застосування ст. 69 КК України, а саме при призначенні покарання перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем та приймає участь у бойових діях та бажає в подальшому захищати країну, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, думку сторони обвинувачення, у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України необхідно призначити покарання у виді арешту з відбування його на гауптвахті.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк чотири місяці з відбуванням покарання на гауптвахті.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1