Справа № 503/566/22
Провадження № 1-кп/503/46/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 06.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шершенці Кодимського району Одеської області, громадянина України, українця, не працюючого, з базовою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,

встановив:
05.05.2022 року близько 17:20 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 перебуваючи з дозволу власника на території домоволодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виносив злочинний умисел спрямований на заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Москвич» моделі «М-412 ІЕ», кольору кипарис, який знаходився на території вказаного домоволодіння.

З метою реалізації свого злочинного наміру, в цей же день та час, ОСОБА_3 діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволік свою увагу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, відкрито з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи всупереч волі користувача транспортного засобу, умисно сів за кермо вказаного автомобіля, що перебував на подвір`ї господарства, і за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, завів двигун та поїхав, таким чином незаконно заволодів автомобілем марки «Москвич» моделі «М-412 ІЕ», кольору кипарис, 1978 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 26800 гривень, яким користується ОСОБА_5 .
Після чого, з місця події зник, розпорядившись вказаним автомобілем на власний розсуд.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою
Наявність у ОСОБА_5 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) підтверджує саму наявність в нього законного права володіння ним з метою користування у відповідності до положень підпункту «б» пункту 2.1 Правил дорожнього руху (в редакції після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2011 року № 1019) та пункту 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції після внесення змін Законом № 3565-VI від 05.07.2011 року).
Відповідно до положень ст. 22, 1166 ЦК України, завдана неправомірними діями майнова шкода (збитки втрати, яких особа зазнала), стосується майна фізичної або юридичної особи.
З врахуванням вище наведеного збиток внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом може бути завданий виключно особі, якій належить цей транспортний засіб.
Тому суд визнає обвинувачення висунуте ОСОБА_3 та викладене в змісті обвинувального акту необґрунтованим в частині того, що його діянням потерпілому ОСОБА_5 було завдано збитку на суму 26800 гривень, яка є вартістю транспортного засобу, оскільки потерпілий ОСОБА_5 не є власником останнього, а лише користувачем.
Згідно положень ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Однак, ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Крім того, згідно п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Отже, саме по собі спадкування прав на транспортні засоби не створює право власності, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону, з якою законодавство пов`язує визнання за особою права власності (близькі за своєю суттю висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі № 380/11122/16 (провадження № 61-30234св18).
За наявності у потерпілого ОСОБА_5 , як користувача, на час вчинення кримінального правопорушення лише права користування транспортним засобом, який був предметом кримінального правопорушення, то висновок про завдання саме йому збитку пов`язаного із незаконністю заволодіння є безпідставним так як суперечить цивільному законодавству.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні вище викладеного кримінального правопорушення та зазначив, що кається у його вчиненні щиро жалкуючи про наслідки, а також відзначив, що зробив для себе належні висновки та в майбутньому побідного не допустить. Крім того, зазначив, що планує відшкодувати потерпілому завдану своїми діями шкоду.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що бажає виключно відшкодування собі шкоди, а при призначенні покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду та просив зважати на його молодий вік.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:
- показами обвинуваченого ОСОБА_3 наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду, які фактично зводились до підтвердження вище наведених фактичних обставин кримінального провадження, при цьому не містили обставин які б суперечили їм або спростовували їх. Також додатково показав, що у день події кримінального правопорушення прийшов разом з ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , де разом вживали алкоголь, а на подвір`ї стояв автомобіль. Подивившись останній запропонував ОСОБА_5 продати його йому, але той відмовився. Потім сів за кермо автомобіля, завів його через ключ вставлений у замок запалювання повідомивши що хоче поїздити на подвір`ї, але потім виїхав з подвір`я на дорогу і поїхав з відти. При цьому, в ході руху не впорався з керуванням автомобілем, внаслідок чого останній з`їхав на узбіччя, де перекинувся на дах, а Він вилізши з нього пішов до дому;
- показами потерпілого ОСОБА_5 наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду, які фактично зводились до підтвердження вище наведених фактичних обставин кримінального провадження, при цьому не містили обставин які б суперечили їм або спростовували їх. Крім того, потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що транспортний засіб успадкував, як частину прийнятої ним спадкової маси після смерті свого дядька, який в свою чергу був його власником. Однак, саме щодо автомобіля спадщину не оформив так як на час прийняття спадщини автомобіль потребував ремонту. Також зазначив, що у день події кримінального правопорушення ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 , який є його родичом, прийшов на територію його подвір`я, де стояв автомобіль. Разом вжили алкоголь. Порозглядавши автомобіль ОСОБА_3 запропонував йому продати автомобіль, але Він не погодився. Після цього ОСОБА_3 попросив його трохи проїхатись на ньому на подвір`ї, проти чого він не заперечував, але коли ОСОБА_3 почав керувати транспортним засобом, то здійснив виїзд заднім ходом з його подвір`я на дорогу та поїхав з відти. При цьому, на зауваження ОСОБА_7 щодо заперечень правомірності дій не реагував. В подальшому автомобіль був виявлений перевернутим на узбіччі, а самого ОСОБА_3 там не було;
- протоколом № 34 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 05.05.2022 року (а.п.85), який було проведено о 21:45 годині 05.05.2022 року та згідно висновку якого у ОСОБА_3 встановлено алкогольне сп`яніння;
- копією реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб (технічний паспорт) серії НОМЕР_3 від 01.03.1978 року (а.п.90) та лист-відповідь ТСЦ МВС № 5149 від 18.05.2022 року № 31/15/5149-193 (а.п.91), згідно яких автомобіль марки «Москвич» моделі «М-412 ІЕ», 1978 року випуску, кольору кипарис, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 ;

- висновком експерта від 16.05.2022 року № СЕ-19/116-22/6404-Д (а.п.93-101) за проведеною трасологічною експертизою (дактилоскопічне дослідження), згідно висновку якого слід пальця руки розмірами 15х21 мм відрізку прозорої ліпкої стрічки розмірами 17х21 мм, залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- висновком експерта від 25.05.2022 року № 1261/22 (а.п.103-106) за результатами проведення судовим експертом ОСОБА_9 судово-товарознавчої експертизи, згідно якої ринкова вартість автомобіля марки «Москвич 412 ИЭ», 1978 року випуску, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експуатувався (зберігався), станом на 05.05.2022 складала 26800 грн.

Судом обвинуваченому було додаткового роз`яснено положення ч.3 ст. 23 та пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України щодо можливості реалізації права на допит свідків обвинувачення і допиту свідків захисту, але сторона захисту даним процесуальним правом не скористалася.
Отримавши і дослідивши вище зазначенні показання обвинуваченого ОСОБА_3 і потерпілого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, документи та висновки експертів, а також враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.
Учасникам судового провадження судом попередньо також було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.
Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 , з врахуванням пункту 1 примітки до ст. 289 КК України та абзаців 1-3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, кваліфікує за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується задовільно; не одружений, власних дітей не має, але близько чотирьох років перебуває у цивільних стосунках із співмешканкою, з якою проживає разом з її двома дітьми; не працевлаштований, але отримує дохід від виконання будівельних та сезонних господарських робіт за наймам, внаслідок чого спроможний задовольняти потреби і має задовільне матеріальне становище; не має інвалідності; у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває; вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого з досудової доповіді органу з питань пробації, вказує на те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінені як середні, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію теперішнього правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку згідно п.2 ч.3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання та обставини, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити міру покарання у виді обмеження волі у межах, установлених у санкції ч.1 ст. 289 Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України суд не знаходить, як і обмежень для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, передбачених ч.3 ст. 61 КК України.

При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, зокрема задовільну характеристику за місцем проживання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання пов`язаного з його триманням в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці, у зв`язку з чим вважає за можливе прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку та покладенням відповідних обовязків.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення, а саме строк досудового тримання під вартою (а.п.42-45) в період з 21:45 години 05.05.2022 року по 12.05.2022 року включно, у порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день зазначеного попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, що становить шістнадцять днів обмеження волі.
Ураховуючи ризик, передбачений ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає за необхідне залишити застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у відповідний період доби з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.
Арешт на майно із забороною користування та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2022 року (а.п.88-89), а саме на речовий доказ, який був предметом кримінального правопорушення легковий автомобіль «Москвич-412 ИЭ» р/н НОМЕР_2 , номер шасі № НОМЕР_1 , кольору «кипарис», який для зберігання поміщено на спеціальний майданчик №4 ВЗРСМДЦЗ ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Подільський район, смт. Любашівка, вул. Завокзальна, 2а, згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Речовий доказ легковий автомобіль «Москвич-412 ИЭ» р/н НОМЕР_2 , номер шасі № НОМЕР_1 , кольору «кипарис», який був предметом кримінального правопорушення та зберігається на спеціальному майданчику №4 ВЗРСМДЦЗ ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Подільський район, смт. Любашівка, вул. Завокзальна, 2а, згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню його законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 , який володів ним на праві користування на момент настання події кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати, згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України, пов`язані із проведенням судової трасологічної експертизи в сумі 1029,72 грн (а.п.92) підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, а пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 300 грн (а.п.102), з врахуванням положень пункту 6 ч.3 ст. 69 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь судового експерта ОСОБА_9 .
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, у відповідності до ст. 76 КК України, обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21:45 години 05.05.2022 року по 12.05.2022 року включно із розрахунку один день зазначеного попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, що становить шістнадцять днів обмеження волі.
Скасувати арешт майна із забороною користування та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2022 року, а саме на легковий автомобіль «Москвич-412 ИЭ» р/н НОМЕР_2 , номер шасі № НОМЕР_1 , кольору «кипарис».
Речовий доказ легковий автомобіль «Москвич-412 ИЭ» р/н НОМЕР_2 , номер шасі № НОМЕР_1 , кольору «кипарис», який зберігається на спеціальному майданчику №4 ВЗРСМДЦЗ ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Подільський район, смт. Любашівка, вул. Завокзальна, 2а, після набрання вироком законної сили повернути його законному володільцю ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової трасологічної експертизи в розмірі 1029,72 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_9 процесуальні витрати, які є винагородою за виконану роботу пов`язану із проведенням судово-товарознавчої експертизи, в сумі 300 грн.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1