Справа № 206/1164/22
Провадження № 1-в/206/104/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2022 Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

лікаря-психіатра ОСОБА_5

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в режимі відеоконференції, письмову заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про зміну примусових заходів медичного характеру зі звичайного типу нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:
28.04.2022 представник КП «ДБКЛПД» ДОР» - лікар-психіатр ОСОБА_7 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з письмовою заявою про зміну примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_6 .
Представник КП «ДБКЛПД» ДОР» лікар-психіатр ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити письмову заяву та зазначила, що стан ОСОБА_6 покращився. Він перебував 3 роки на примусовому лікуванні. Наразі його стан стабілізувався. З сином він не спілкується, а цивільна дружина, яка хотіла взяти на себе піклування за ОСОБА_6 відмовилась від нього. В той же час, лікар зазначила, що примусове амбулаторне лікування хворого може проводитись за місцем проживання його цивільної дружини.
В той же час, суд звертає увагу, що лікар-психіатр ОСОБА_5 у судовому засіданні надавала пояснення російською мовою та поводила себе не тактовно, виявляла неповагу до головуючого судді, на зауваження не реагувала.
Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані: медичні працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я.
Згідно з положеннями, ст. 29 КПК України, ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
Однак, на розпорядження головуючого судді спілкуватись та надавати пояснення під час судового розгляду державною мовою, лікар-психіатр ОСОБА_5 відмовилась, та нехтуючи розпорядженням головуючого, продовжила поводити себе агресивно по відношенню до головуючого, при цьому на російській мові продовжила виказувати незадоволення зробленим їй зауваженням, та поставленим запитаннями щодо суті заяви.
ОСОБА_6 в судовому засіданні заяву лікарні підтримав, при цьому зазначив суду, що він наразі немає власного житла, та сподівався піти жити до цивільної дружини. З приводу вчиненого раніше злочину вказав суду, що винним себе не вважає, оскільки першим почав бійку потерпілий, який і спровокував ОСОБА_6 на такі дії.
При цьому, суд звертає увагу, що під час надання пояснень ОСОБА_6 , лікар-психіатр ОСОБА_5 активно підказувала йому, що необхідно казати суду.
Отже, така поведінка в судовому засіданні та твердження лікаря-психіатра ОСОБА_5 , які суперечили одне одному, ставлять під сумнів правдивість та об`єктивність заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів стосовно стану ОСОБА_6 та свідчить про особисту зацікавленість ОСОБА_5 в задоволенні такої заяви КП «ДБКЛПД» ДОР».
Захисник-адвокат ОСОБА_4 не заперечував щодо задоволення заяви.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заяви та зазначив, що вона не підлягає задоволенню, оскільки хворий немає постійного місця проживання, а отже і перебування на примусовому амбулаторному лікуванні. Вважав звернення КП «ДБКЛПД» ДОР» з такою заявою передчасним.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, вважає, що заява КП «ДБКЛПД» ДОР» про зміну примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до копії ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2018 до ОСОБА_6 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом. Також, судом було встановлено, що ОСОБА_6 14.10.2018 знаходився в квартирі АДРЕСА_1 , де відпочивав разом із знайомими. Під час спілкування між ним та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, на ґрунті неприязних відносин. ОСОБА_6 схопив ОСОБА_8 за волосся та вдарив два рази об стіл головою. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою, що небезпечні для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища та котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю (а.с. 8).
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2021 змінено ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, строком до 6 місяців (а.с. 9-10).
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2021 продовжено ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, строком до 6 місяців (а.с. 11).
Так, ще у висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 204 від 22.10.2021 було зазначено про те, що психічний стан ОСОБА_6 не носить стабільного характеру, що виявляється в егоцентричності, грубості, недоволеності, афективній зарядженості, вербальній агресії. У відділені безініціативний, пасивний, емоційні прояви сплощені, увага розсіяна, нестійка. Критичного ставлення до свого психічного стану та скоєного правопорушення не виявляє. Винуватить оточуючих, обставини, виправдовує свої вчинки. Зважаючи на вказане, комісія лікарів вбачала за доцільне продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Однак, після не тривалого часу, комісія лікарів-психіатрів прийшла фактично до протилежного висновку без будь-якого його об`єктивного обґрунтування, оскільки поведінка та пояснення ОСОБА_6 в судовому засіданні відповідали висновку комісії лікарів-психіатрів № 204 від 22.10.2021.
В той же час, не дивлячись на вказаний висновок, лікар-психіатр звернувся із заявою саме про зміну примусових заходів медичного характеру зі звичайного типу нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_6 .
Статтею 92 КК України визначено поняття та мету примусових заходів медичного характеру, так примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 95 КК України введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів.
В письмовій заяві та висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 62 від 20.04.2022 вказано, що за час перебування у стаціонарі психічний стан ОСОБА_6 покращився та залишається стабільним. Сформоване достатньо критичне ставлення до свого психічного стану, розуміння необхідності прийому підтримуючої терапії та відвідування лікаря-психіатра. Про скоєне правопорушення розповідає з жалем, відзначає протиправність скоєного, вважає, що подібного можна було запобігти. В клінічній картині залишаються прояви пасивності, безініціативності, мислення дещо уповільнене за темпом, увага розсіяна. Продовження застосування примусових заходів медичного характеру у відділені зі звичайним наглядом не потребує (а.с. 1-7).
В той же час, в судовому засіданні ОСОБА_6 шкоду з приводу вчиненого не почуває, вважає, що подія відбулась внаслідок того, що його спровокували, а тому зазначене у висновку про «жаль до скоєного» та протиправність в його діях, не відповідає дійсності.
Крім того, як з пояснень лікаря та ОСОБА_6 в судовому засіданні, так і з висновку не вбачається достатніх та обґрунтованих підстав вважати, що психічний стан ОСОБА_6 покращився і він не представляє небезпеку для себе та оточуючих та не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом.
Слід також зазначити, що відносно ОСОБА_6 13.12.2018 була проведена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновків якої ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психіатричне захворювання у формі органічного шизофреноподібного розладу. ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Крім цього, в пункті № 24 висновку комісії лікарів зазначено, що у ОСОБА_6 увага нестійка, з труднощами розподілу. Показники пам`яті низькі, темп психічних процесів нерівномірний, виснажувальний. Мислення з перевагою конкретно-ситуаційного рівня над категоріальним. Результати розумової діяльності низькі через дефіцит розважливості, судження поверхневі, з проявами кататимної логіки, що призводить до необміркованих, поверхневих рішень. Емоційно дещо напружений, дратівливий, схильний до огульних звинувачень оточуючих та виправдування себе. У спілкуванні та поведінці брутальний, нехтує загально-прийнятими нормами вишуканого сумісного проживання.
Тобто, висновок щодо результатів обстеження психічного стану пацієнта ОСОБА_6 містить суперечливі відомості.
При цьому, лікар-психіатр в судовому засіданні зазначила, що психічний стан ОСОБА_6 покращився, проте, суд не може погодитись із такою думкою лікаря-психіатра, так як психічний стан здоров`я ОСОБА_6 хоча і покращився, згідно останнього висновку, однак таке покращення не є тривалим та таким, що могло б свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах амбулаторної психіатричної допомоги, враховуючи ступінь його суспільно-небезпечного діяння та умови, за яких ці дії ОСОБА_6 були вчинені.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Отже, вирішуючи питання про зміну примусових заходів медичного характеру, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Таким чином, враховуючи значну підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння останнім, виходячи з вимог ст. 92 КК України, щодо обов`язкового лікування особи з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, діагноз ОСОБА_6 органічний маячний (шизофреноподібний) розлад, суд приходить до обґрунтованого висновку, що достатніх законних та обґрунтованих підстав для задоволення заяви КП «ДБКЛПД» ДОР на даний час не має, тобто є передчасним.
Аналізуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що є всі підстави для продовження ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до відділення зі звичайним типом нагляду, однак враховуючи положення ст. 26 КПК України, суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, а тому у задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про зміну примусових заходів медичного характеру зі звичайного типу нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку стосовно ОСОБА_6 необхідно відмовити повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 7, 9, 26, 321, 372, 503, 512-514 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні письмової заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про зміну примусових заходів медичного характеру зі звичайного типу нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1