КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

06 квітня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 квітня 2022 року.
Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 із тримання під вартою на домашній арешт та визначенні альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, в тому числі домашній арешт, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому визнав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому дію існуючої міри запобіжного заходу на більш мякий, не повязаний з триманням під вартою, а саме на запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, що становить 49 620 гривень та не суперечить ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що наведені прокурором ризики є невмотивованими, необґрунтованими та недоведеними, а застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою таким, що не відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, зокрема можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні.

Окрім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що інкриміновані йому дії та обставини їх вчинення, що зазначені в обвинувальному акті, не відповідають існуючому принципу презумпції невинуватості та порушують забезпечення його права на свободу. Його доводи та доводи захисника, показання свідків, на думку апелянта, спростовують ризики, які зазначені прокурором і дають підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який альтернативний вид запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи вищенаведене, як зазначає обвинувачений, для забезпечення належної процесуальної поведінки та відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Існуючий запобіжний захід, на думку апелянта, не є виправданим, оскільки не існують ознаки того, що цього вимагають інтереси суспільства, в тому числі потерпілої.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки обвинувачений відмовився від участі в судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, а його захисник та прокурор не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції електронною поштою матеріали; обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посиланняобвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, під час розгляду питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, зокрема доказів того, що ОСОБА_5 може перешкодити інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду; незаконно впливати на інших учасників цього кримінального провадження, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, в тому числі домашній арешт, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При цьому, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, стороною захисту не надано будь-яких доказів чи документів на підтвердження неможливості тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою за станом здоров`я чи наявності інших нових обставин, які раніше не були предметом дослідження судом при вирішенні питання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, то вони взагалі не можуть прийматись до уваги, оскільки це не є предметом апеляційного розгляду під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження. Тим більше приймаючи до уваги діючі умови воєнного стану, який запроваджено на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 квітня 2022 року, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на 60 днів, а саме до 16 квітня 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ ____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 357/12618/19

Номер провадження: 11-кп/824/2129/2022

Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 357 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1