Єдиний унікальний номер 725/2261/22
Номер провадження 1-кп/725/83/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 09 листопада 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.07.2020 року № 154 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.07.2020 № 61-PC на посаду гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

При цьому, статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Також слід зазначити, що 17.03.2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014, відповідно до якого в Україні настає особливий період.
14.04.2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Так, згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Окрім цього, відповідно до листа Голови Верховного Суду ОСОБА_5 щодо надання роз`яснення начальникові Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України Генералу армії України ОСОБА_6 вбачається, що Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664 св 17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» і на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що станом на момент вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в Україні діяв особливий період.
Поряд із цим встановлено, що гранатометник 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою назавжди ухилитися від військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, 18.10.2021 близько 08 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , місце постійної дислокації якої: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального злочину. Суду показав, що проходив військову службу за контрактом у військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 18 жовтня 2021 року він самовільно залишив військову частину, вибувши до свого постійного місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не бажав проходи в подальшому військову службу. При цьому, покидаючи військову частину не повідомив про даний факт командира військової частини й відповідно з рапортом не звертався. Просив суворо його не карати.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального злочину та визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ураховуючи відсутність будь-яких сумнівів в добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, а також частково дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та стороною обвинувачення дії останнього кваліфіковані вірно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин, згідно ст. 66 КК України, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд керуючись вимогами ст. 65 КК України, а також враховуючи характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, раніше не судимий та після вчинення даного злочину інших кримінально-караних діянь не вчиняв, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, є особою молодого віку, а також ураховуючи відсутність негативних характеристик по місцю проживання, вважає за можливе призначити йому покарання в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, ураховуючи характеризуючи особу обвинуваченого дані, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Запобіжний захід не обирався. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65, 75, 76 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1