ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3916/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/243/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5
за участю обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
ОСОБА_9
при секретарі ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/243/22 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено йому 2 роки іспитового строку з покладенням відповідних обов`язків.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 3922,80 грн.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов прокурора про стягнення із ОСОБА_6 30502,10 грн понесених на лікування потерпілої задоволено повністю.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 500000 грн задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Згідно з вироком суду, 21 січня 2021 року близько 18 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_6 керував технічно-справним автомобілем «Volkswagen Passat 1.8» р.н. НОМЕР_1 та рухався правою смугою руху вул. Бродівська м. Тернополя, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, в бік вул. Збаразька із швидкістю 40-50 км/год. Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений навпроти зупинки громадського транспорту «АРС Кераміка», водій ОСОБА_6 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3 (б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України), які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, в цей час на вищевказаний пішохідний перехід, у темпі спокійного кроку, вийшла та переходила проїзну частину дороги зліва - направо відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen Passat 1.8» р.н. НОМЕР_1 пішохід ОСОБА_8 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід, обладнаний дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 ПДР, а також горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР та пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась по ньому, водій ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на неї передньою правою частиною транспортного засобу. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала травму голови у вигляді черепно - мозкової травми із струсом головного мозку, із зовнішніх ушкоджень «забійна» рана тім`яної та «забійно - рвана» рана скроневої ділянко волосистої частини голови справа, «забійно - поверхнева» рана правої повіки, садна голови, травму правої гомілки у вигляді відкритих полому верхньої третини діафізу (тіла) великогомілкової та багатоуламкового перелому проксимального метафізу (верхнього кінця) і тіла верхньої третини малогомілкової кісток, які належать до тяжких тілесних ушкоджень - п.п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (м) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілій, яку просить зменшити до 50000 грн.

Вважає, що при вирішенні цивільного позову суд не врахував того, що розмір заробітної плати обвинуваченого ОСОБА_6 є мінімальним, злочин він вчинив з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, у нього відсутнє власне житло, а витрати на оренду квартири в гуртожитку становлять вагому частку його заробітної плати. Також просить врахувати його посткримінальну поведінку, зокрема, повне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру моральної шкоди, який зазначений у позові та стягнутий судом першої інстанції, а також матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок, зокрема, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, а також стягнути з нього на користь потерпілої моральну шкоду у сумі 500000 грн.

Вважає, що звільнення обвинуваченого від покарання є неспівмірним зі ступенем тяжкості вчиненого ним злочину та його ставленням до потерпілої оскільки він не цікавився станом її здоров`я після виписки з лікарні та не здійснював дій щодо якнайшвидшої компенсації моральної шкоди .

Посилається на те, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, у силу свого віку її відновлення є значно складнішим ніж в молодших осіб, вона фактично позбавлена мобільності вийти за межі власної квартири та потребує сторонньої допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, потерпілу та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 та підтримали подану ними апеляційну скаргу, прокурора, який вважає вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання законним та обгрунтованим та не заперечує проти часткового збільшення розміру моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи та не оспорюються в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядається.

Кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, також є вірною.

Перевіряючи доводи апелянтів в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, а також при настанні інших наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Під час вирішення цивільного позову потерілої суд керувався тим, що ОСОБА_6 своїми діями своїми необережними діями заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого остання проходила тривале лікування, перенесла фізичний біль під час ДТП від отриманих травм, перенесла хірургічні втручання. Крім того, суд прешої інстанції взяв до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, кількість, ступінь тяжкості, локалізацію тілесних ушкоджень, глибини фізичних і душевних страждань потерпілої, завданих неправомірними діями обвинуваченого, порушення нормальних життєвих звязків, що повязано з неможливістю самостійно пересуватись та потребою у наданні сторонної допопмоги, ступінь вини обвинуваченого.

Також суд зважив на поведінку обвинуваченого, який не намагався уникати відповідальності, добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої, чого остання не заперечує та дійшов до висновку, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування завданої моральної шкоди є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню у сумі 125000 грн.

Надаючи оцінку доводам захисника щодо необхідності збільшення розміру грошового відшкодування понесеної потерпілою моральної шкоди колегія суддів частково з ними погоджується оскільки отримані тілесні ушкодження суттєво змінили спосіб життя потерпілої, яка в силу похилого віку(75 років) після ДТП не може повноцінно відновити своє здоровя, змушена залишатись у квартирі, що повязано з неможливістю самостійно пересуватись та потребує стороннього догляду для забезпечення основних житттєвих потреб, у звязку з чим відчуває додатковий душевний біль.

Також колегія суддів враховує і матеріальний стан обвинуваченого, який отримує мінімальну заробітну плату, не має самостійно житла, проживає з сімєю у орендованій квартирі та його поведінку після ДТП, зокрема, повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

А тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої і конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обгрунтованим розмір відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди у сумі 200000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на її користь.

З вищенаведених підстав доводи сторони захисту щодо необхідності зменшення розміру моральної шкоди не заслуговують на увагу. При цьому колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що для стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя потерпілого досить встановленого факту протиправних дій особи щодо їх заподіяння у судовому рішенні , спричинення у звязку з цим моральної шкоди не потребує додаткового підтвердження доказами.

Представником потерпілої було заявлено клопотання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу, які вона понесла на представництво її інтересів під час перегляду рішення місцевого суду в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.26 ч.1 п.п.1,3 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги та ордер є документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Судом апеляційної інстанції досліджено надані представником потерпілої договір , укладений між ОСОБА_8 та АО Твій адвокат про надання правничої допомоги від 20.06.2022, відповідно до умов якого ОСОБА_8 за представництво її інтересів у вказаному кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції сплачує обумовлену сторонами суму гонорару - 12000 грн.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 27.09.2022 року ОСОБА_8 сплатила АО Твій адвокат кошти у розмірі 12000 грн. у відповідності до умов вищезгаданого договору. Що також підтверджується квитанцією АТ КБ Приватбанк від 27.09.2022 року про перерахування вказаних коштів ОСОБА_8 на рахунок АО Твій адвокат.

Отже, керуючись вимогами ст.ст.126 ч.1, 124 ч.1,120 ч.2,118 ч.1 п.1,п.3.ч.1 ст.91 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вказані процесуальні витрати підлягають стягненню з особи, визнаної винуватою у скоєнні кримінального правопорушенння, на користь потерпілої виходячи з того що вони понесені нею за представництво її інтересів у вказаному кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції та підтвреджені документально.

Перевіряючи доводи представника потерпілої щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального праворушення та особі обвинуваченого через мякість колегія суддів вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім має неумисний характер; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також часткове відшкодування моральної шкоди; наслідки злочину; а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідлаьності не притягувався, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, думку потерпілої.

Належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у межах, передбаченої санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк, наближений до рівно віддаленого від його мінімальної та максимальної меж.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в два роки, тобто його виправлення без ізоляції від суспільства, враховуючи що він вчинив неумисний злочин, до кримінальної відповідальності притягується вперше і будь-яка інформація про інші його протиправні діяння, або антисоціальну спрямованість особи відсутня; наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що його обтяжують; ставлення обвинуваченого до скоєного - щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди; працевлаштованість, наявність в нього стійких соціальних зв`язків, позитивну характеристика його особи як за місцем проживання та і за місцем роботи.

Також колегія суддів вважає обгрунтованим рішення суду про те, що застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання призведе до втрати основного джерела його доходу та негативно вплине на забезпечення його життєдіяльності, а також унеможливить подальше відшкодування моральної шкоди потерпілій з огляду на те, що він працює водієм, вказана робота є основним джерелом його доходу та безпосередньо пов`язана із наявністю права керувати транспортним засобом, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, сім`я проживає в орендованій кімнаті гуртожитку, а також відсутність в матеріалах справи відомостей щодо інших притягнень обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Колегія суддів з законністю та справедливістю такого покарання погоджується, оскільки при його призначенні суд першої інстанції прийняв до уваги, правильно оцінив та достатньою мірою врахував всі обставини, що мають значення відповідно до закону, а призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Перевіряючи доводи представника потерпілої щодо відсутності у діях обвинуваченого щирого каяття колегія суддів не може з ними погодитись оскільки одразу ж після ДТП він надавав допомогу потерпілій, повністю відшкодував заподіяну їй матеріальну шкоду та частково - моральну, цікавився станом її здоровя під час проходження лікування.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та задоволення в цій частині апеляційної скарги представника потерпілої.

Крім того, в апеляційній скарзі представник потерпілого не просить скасувати вирок місцевого суду та постановити новий у звязку з необхідністю призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а вказує лише про його зміну, що не відповідає вимогам ст.420 КПК України та позбавляє суд апеляційної інстанції можливості постановити свій вирок у цій частині.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково шляхом зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої, зокрема, слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду у сумі 200000 грн., а також 12000 грн. понесених нею та документально підтверджених витрат на правову допомогу за представництво її інтересів в суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від від 23 травня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_6 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 200000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди та 12000( дванадцять тисяч) грн. понесених нею витрат на правову допомогу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді