Справа № 462/1814/22
провадження 1-кс/462/926/22
У Х В А Л А

03 червня 2022 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження №0000041 від 19.04.2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

Дізнавач СД ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , звернувся в суд з клопотанням в порядку ст.171 КПК України про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ним проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000041 щодо підробки свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а подальше відчуження цього нерухомого майна може перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності дізнавача, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання дізнавача з цього приводу, викладене у клопотанні.

Також дане клопотання можливо розглянути в порядку ч.2 ст.172 КПК України, тобто без повідомлення власника майна ОСОБА_5 , оскільки це необхідно з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000041, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000041, 19.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 13.11.2019 року гр. ОСОБА_6 , з метою незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , подав до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради завідомо підроблений офіційний документ - свідоцтво про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , видане 09.06.1995 року виконавчим комітетом Львівської міської ради. В подальшому, на підставі поданих ОСОБА_6 документів, в тому числі технічного паспорта на квартиру від 07.05.1995 року, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_7 19.11.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_6 на вищевказану квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В ході проведення досудового розслідування в ОКП «БТІ» та «ЕО» було скеровано запит, щодо надання можливості для ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 та отримання копій, однак на вказаний запит надійшла відповідь про те, що 05.05.2011 року інвентаризаційна справа на вказаний будинок була вилучена на підставі постанови про проведення виїмки військовою прокуратурою Львівського гарнізону. Також в своєму листі ОКП «БТІ» та «ЕО» повідомило, що станом на 29.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не реєструвалось.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПКУкраїни арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із постанови дізнавача сектору дізнання Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 від 02.06.2022 року квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000041.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.167 КПК України.
Таким чином, з огляду на положення ч.2 ст.167, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на квартиру порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Перевіряючи доводи клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує вищезазначені обставини кримінального провадження, те, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 з ознаками підроблення, тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання дізнавача з метою недопущення подальшого вчинення дій, пов?язаних із проведенням державної реєстрації, перереєстрації права власності або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст.131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій державним реєстраторам органів державної реєстрації, посадовим особам Міністерства юстиції України, приватним та державним нотаріусам, пов?язаних із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу тощо).

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п?яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя: (підпис)
З оригіналом згідно.
Слідчий суддя: ОСОБА_1