Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4216/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000131, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000131, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст. 111-1 КК України, в якому просить накласти арешт на грошові кошти ТОВ з ІІ «Белферт Україна» (), які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у Ф-Я АТ «УКНЕКСІМБАНК», КИЇВ (МФО 380333), із встановленням заборони розпоряджатися такими грошовими коштами та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами, що надходять на зазначений рахунок.
Згідно із ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Із урахуванням наведеного, з метою забезпечення арешту майна суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для розгляду клопотання за відсутності власника нерухомого майна.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій подане клопотання підтримав із наведених у ньому підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, а тому, з урахуванням встановлених вище обставин, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без участі вказаних осіб.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000131, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Києва та Київської області зареєстровані та фактично знаходяться суб`єкти господарювання, які підконтрольні громадянам РФ та РБ, а діяльність яких спрямована на фінансування російської військової агресії проти України, а саме:

1) ТОВ «Август-Україна» () м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 7-А. Засновником є юридична особа РБ ЗАТ «АВГУСТ БЄЛ», співзасновник є громадянин РФ - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» () м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 7. Бенефіціарними власниками є громадяни РБ - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3) ТОВ «Агророзквіт» () м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 44-Б, поверх 2. Засновником є юридична особа РБ ВАТ «Білоруська калійна компанія»;

4) ТОВ «Аматекс-Україна» () м. Київ, вул. Світлицького буд. 35, кв. 108/4. Бенефіціарним власником являється громадянин РФ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

5) ТОВ «Нітар-Сейл» () м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 131. Засновником є громадянин РФ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

6) ТОВ «Фосагро-Україна» () АДРЕСА_1 . Директором є громадянин РФ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

7) ТОВ «Березанський завод будівельних матеріалів» () Київська обл., м. Березань, вул. Маяковського, буд. 12 Б. Засновником є громадянин РФ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

8) ТОВ «ЩьолковоАгрохім Україна» () м. Київ, пр-т. Науки, буд. 119 Б. Засновниками є громадяни РФ ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

9) ТОВ З ІІ «Белферт Україна» () м. Київ вул. Микільсько-Слобідська, буд. 1 А. Засновником є юридична особа РБ ВАТ «Гомельський хімічний завод»;

10) ТОВ «Торговий дім «Щокіноазот-Україна» () м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 40 Б. Засновником є громадянин РФ ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

За наявною інформацією кошти, які знаходились та/або знаходяться на банківських рахунках вказаних СГД, а також рухоме та нерухоме майно, що перебуває на їх балансі, могли використовуватись для фінансування або сприяння діяльності ДРГ, пособників, коригувальників вогню.

Постановою прокурора від 18.05.2022 банківські рахунки ТОВ з ІІ «Белферт Україна» (код ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що банківські рахунки ТОВ з ІІ «Белферт Україна» були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні з огляду на обставини, встановлені під час досудового розслідування та з метою їх збереження як речових доказів.

Водночас, додані до клопотання матеріали не містять доказів, що банківські рахунки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки як в самому клопотанні прокурора, так і в постанові про визнання банківських рахунків речовими доказами у кримінальному провадженні, відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України їх визнано речовими доказами.

При цьому слідчий суддя також враховує, що прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що банківські рахунки ТОВ з ІІ «Белферт Україна» () є предметом злочинної діяльності або об`єктом вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає, що вказана постанова прокурора про визнання грошових коштів речовими доказами є формальною та непереконливою.

Слідчий суддя також враховує, що прокурором не надано будь-яких доказів в обґрунтування того, що банківські рахунки ТОВ з ІІ «Белферт Україна» є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення в межах кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно з наданими матеріалами у вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.

Крім того, прокурором не доведено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано недостатньої кількості доказів необхідності накладення арешту, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 175, 370 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000131, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, про арешт майна, яким є банківські рахунки ТОВ з ІІ «Белферт Україна» (), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1