Справа № 201/1780/22
Провадження № 1-кп/201/547/2022
ВИРОК
Іменем України
08 квітня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № №0000037 від 18.02.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця й мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше судимого:

- 19 червня 2007 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі;

- 12 серпня 2014 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком два роки;

- 05 грудня 2014 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років та двох місяців позбавлення волі;

- 11 лютого 2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 04 червня 2018 року за відбуттям строку покарання;

- 14 листопада 2019 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком один рік, 28 грудня 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звільнений від призначеного йому покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 08.11.2021 року вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
16.02.2022 близько 13 годині 40 хвилин у ОСОБА_3 , який перебував поблизу будинку № 23 по вул. Тонельна у м. Дніпро, раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого повторно.
Після чого, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переліз через паркан, та таким чином проник на подвір`я території домоволодіння АДРЕСА_2 .
Далі, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого повторно, побачив під навісом на території домоволодіння, металеві труби, а саме:
- металеву трубу, довжиною -150 см; діаметром-7,5см; товщина стінки-5 мм, у кількості 1 шт, вартістю 174 гривні 77 копійок;
- металеву трубу, довжиною -150 см; діаметром-7,5см; товщина стінки-5 мм, у кількості 1 шт, вартістю 174 гривні 77 копійок;
- металеву трубу, довжиною -157 см; діаметром-4 см; товщина стінки-5 мм, у кількості 1 шт, вартістю 91 гривня 56 копійок;
- металеву трубу, довжиною -151 см; діаметром-3,5см; товщина стінки-5 мм, у кількості 1 шт, вартістю 75 гривень 42 копійки, всього на загальну суму 516 гривень 52 копійки, що належать потерпілому ОСОБА_5 , та які ОСОБА_3 визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Після чого, ОСОБА_3 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, діючи повторно, взяв раніше виявлені металеві труби, у кількості 4 шт, та тримаючи їх у руках, залишив подвір`я території домоволодіння разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 516 гривень 52 копійки.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у сховище, вчиненого повторно, кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України.

2. Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Потерпілий ОСОБА_5 через канцелярію суду подав заяву про проведення судового розгляду без його участі та призначення покарання на розсуд суду. Претензій до обвинуваченого не має.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у сховище, вчиненого повторно, кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.
Суд, не враховує повторність як обставину, що обтяжує покарання, оскільки кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є, окрім проникнення у сховище, і повторність вчинення злочину, а тому визнання такої ознаки як обставини, що обтяжує покарання в даному випадку є недопустимим.
Також суд не враховує рецидив як обставину, що обтяжує покарання, оскільки рецидив злочинів одночасно утворює і повторність, так як виникає із даних фактичних обставин справи.
Так, відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» відповідно до п. 1 примітки до ст.185 КК України повторним у ст. ст.185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК України вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочину утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статі 67 КК як повторність так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та вік обвинуваченого, неперебування його на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, суд враховує, що обвинувачений раніше багаторазово судимий, останній раз 08.11.2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став і 16.02.2022 року знову вчинив корисливий злочин в період іспитового строку за вищевказаних обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 цієї статті остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий вирок, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Таким чином, при призначенні ОСОБА_3 покарання, суд, визначивши йому вид та розмір покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України та відповідно до положень ст. 72 КК України, призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 210,00 грн, у зв`язку із проведенням судової товарознавчої експертизи, які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року, остаточно призначивши до відбування покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його затримання після набрання цим вироком законної сили в порядку його виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 210,00 грн.
Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: чотири металеві труби, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 (а.п. 38), залишити в володінні останнього.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1