Справа № 441/1233/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/563/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 441/1233/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чижки, Пустомитівський район, Львівська область, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 187 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 30 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 30 квітня 2021 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією у власність держави усього належного йому майна. Строк відбування покарання визначено рахувати з 13 травня 2018 року. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією у власність держави усього належного йому майна. Строк відбування покарання визначено рахувати з 16 травня 2018 року. Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат по справі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 о 21 год. 30 хв. 11 травня 2018 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою в групі між собою, застосувавши насильство небезпечне для життя і здоров`я потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , відкрито заволоділи 2000 євро, що в еквіваленті на 11 травня 2018 року становить 62 222 грн 09 коп., золотими виробами, зокрема: сережкою з коштовного металу - золото 585-ї проби, масою 2,11 г, вартістю 1 919 грн 47 коп., сережкою вартістю 1 339 грн 47 коп., ланцюжком з підвіскою у виді знаку зодіака «Лев» вартістю 2 539 грн 28 коп., а також мобільним телефоном «Nokia» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , не дорогоцінними ювелірними виробами (біжутерія) - сережками із масивним камінцем, духами "Barcelona quell", іншим майном і речами, всього на 68 020 грн 31 коп.
На вирок суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким застосувати ОСОБА_6 ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкції статті.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджені достатніми, належними і допустимим доказами по справі. Судом першої інстанції неправильно оцінено зібрані докази, покладено в основу вироку недопустимі докази та призначено покарання ОСОБА_6 , яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що невірно викладені у вироку свідчення свідка ОСОБА_14 , а також свідчення інших свідків не містять доказової інформації про вчинення ОСОБА_6 злочину. Не враховано судом і те, що ОСОБА_6 визнав свою вину, розкаявся у скоєному.
На вирок суду захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати невинуватим за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю винуватості. Дослідити докази на предмет законності їх отримання та допустимості. Звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі судового засідання.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд безпідставно відхилив клопотання про визнання доказів недопустимими, не повернув прокурору обвинувальний акт, який направлений із чисельними порушеннями. А також зазначає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а наведені докази недопустимі, суперечать один одному та отримані незаконним шляхом. Вважає вирок несправедливим і занадто суворим.
У ході апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 підтримали, покликаючись на викладені в них мотиви.
Прокурор ОСОБА_8 апеляційні скарги заперечив і просить судове рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину частково, а обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, винуватість обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , протоколом огляду місця події від 12.05.2018 з фототаблицями, висновком судово-медичної експертизи № 33/2018 від 06.07.2018 за результатами огляду потерпілого ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи № 32/2018 від 06.07.2018 за результатами огляду потерпілої ОСОБА_12 , висновком експерта № 830/2018-ім від 05.07.2018, висновком експерта №829-2018-ім від 18.07.2018, висновком судово-трасологічної експертизи №4/1006 від 23.06.2018 та № 11/1188 від 12.07.2018, протоколом огляду місця події від 12.05.2018 з фототаблицями з тимчасовим місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , протоколом огляду місця події від 13.05.2018 з фототаблицями, за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 , протоколом затримання ОСОБА_24 від 13.05.2018, протоколами пред`явлення особи до впізнання від 14.05.2015 з участю потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , у ході якого потерпілі впізнали за фотознімками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як осіб, котрі перебували у них у квартирі та здійснили на них розбійних напад із застосуванням фізичного насильства, заволоділи грошовими коштами та ювелірними виробами, протоколом слідчого експерименту від 15.05.2018 з участю ОСОБА_5 , протоколом слідчого експерименту з від 17.05.2018 з участю ОСОБА_6 .
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази у справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним у справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
При цьому, судовою колегією відхиляються твердження захисника ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину не вчиняв, а з ОСОБА_6 у дім Лопатіних ходив ОСОБА_19 , а сам ОСОБА_5 був у цей час в іншому місці, оскільки такі не підтверджуються жодними доказами.

Апеляційний суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що розбійний напад на потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 він вчинив разом з ОСОБА_19 , оскільки такі надані з метою допомогти ОСОБА_5 уникнути кримінальної відповідальності.

Натомість, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується зокрема показаннями потерпілих, а саме: потерпілий ОСОБА_13 чітко вказав, що розбійний напад 11.05.2018 ОСОБА_6 вчинив разом із ОСОБА_5 на прізвисько «батон», а не з ОСОБА_19 , оскільки останнього, як і ОСОБА_6 добре знає, тривало з ним знайомий.
Також, відповідно до протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 14 травня 2018 року потерпілий ОСОБА_13 показав на ОСОБА_5 , як на особу на прізвисько «батон», який в групі із ОСОБА_25 , 11.05.2018 о 21 год. 30 хв. в квартирі, що на АДРЕСА_4 , з метою заволодіння грошовими коштами, вчинив напад, під час якого наносив йому удари руками та ногами по тілу, копав в грудну клітку; потерпіла ОСОБА_12 також впізнала ОСОБА_5 та ОСОБА_25 відповідно, які в групі між собою, о 21 год. 30 хв. 11.05.2018 в квартирі, що на АДРЕСА_4 , з метою заволодіння коштами, вчинили напад, під час якого застосовували до неї та ОСОБА_13 фізичне насильство, вимагали та заволоділи їх майном та речами.
Колегія суддів не бере до уваги доводи захисників про те, що зазначені протоколи пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками з потерпілими є недопустимими доказами, оскільки, серед іншого, останні не вказали на ознаки, за якими вони можуть впізнати обвинувачених.
Під час пред`явлення осіб за фотознімками, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 14.05.2018 впізнали та вказали на ОСОБА_26 та ОСОБА_6 як на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення. Як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, вказана слідча дія була проведена за участю двох понятих, при цьому жодних скарг та зауважень від учасників процесу не надходило.
Перед пред`явленням для впізнання потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що зможуть впізнати осіб, які на них напали, вказали про їх зовнішній вигляд та описали обставини, за яких вони їх бачили.
Під час пред`явлення для впізнання потерпілим були надані фотознімки трьох інших осіб, які не мали суттєвих розбіжностей у зовнішньому вигляді, а тому, на думку колегії суддів, вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог ст. 228 КПК України.

Також, з протоколу огляду місця події від 12.05.2018 з фототаблицею вбачається, що за тимчасовим місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , у квартирі АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_17 , у кімнаті у шухляді журнального столика виявлено золоту сережку ОСОБА_12 , а на дивані чоловічий босоніжок сірого кольору з підошвою у вигляді виступів хвилеподібних смуг, поруч пакет з мобільними телефонами торгової марки ««Nokia», при вході у ванну кімнату кросівки чоловічі голубого кольору та в пральній машині чорні джинси зі слідами РБК.
Відповідно до висновку експерта № 829/2018-ім від 18.07.2018 на штанах вилучених із квартири ОСОБА_17 є сліди крові, що походять від потерпілої ОСОБА_12 , на рушнику VERSER, правій кросівці голубого кольору та вищеописаних штанах вилучених із квартири ОСОБА_27 наявні сліди крові потерпілого ОСОБА_13 , що підтверджує показання ОСОБА_13 про те, що у під час розбійного нападу на нього та його матір разом з ОСОБА_6 був саме ОСОБА_5 .
Неспроможними є твердження захисників про те, що протокол огляду місця події (житла) від 12.05.2018, що належить ОСОБА_17 та протокол огляду місця події (житла) від 13.05.2018, що належить ОСОБА_14 є недопустимими доказами, оскільки фактично був проведений обшук та такий проведено без ухвали слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, 12.05.2018 у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , власником якої є ОСОБА_28 виявлено речі потерпілої ОСОБА_12 , котрі були викрадені в останньої 11.05.2018.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
За змістом статті 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Тому для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, за відсутності ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення слідчої дії, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію (постанова ВСУ від 15.04.2020 справа №740/3390/15).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що проведенню огляду місця події від 12.05.2018 та 13.05.2018 передувало надання згоди володільців майна, а саме ОСОБА_28 та ОСОБА_14 , про що свідчать відповідні розписки, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Долучені до матеріалів кримінального провадження розписки про надання дозволу на огляд домоволодінь, свідчать про зацікавленість та добровільність у процесі розслідування вказаного кримінального провадження. Жодних заяв від вказаних осіб під час проведення огляду місця події на адресу правоохоронних органів не надходило.
У матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_28 про те, що останній передає працівникам поліції вилучені у його квартирі речі, які там залишив ОСОБА_5 .
Аналогічно, до матеріалів кримінального провадження долучена заява ОСОБА_14 з якої вбачається, що остання добровільно передає вилучені у неї речі працівникам поліції. Про добровільність огляду житла ОСОБА_14 свідчать також показання допитаного в якості свідка - понятого ОСОБА_29 , котра повідомила, що володілець квартири добровільно писала заяву на огляд квартири, а також сама писала заяву про видачу працівникам поліції викрадених речей. Жодних зауважень остання не висловлювала. Добровільність власної позиції ОСОБА_14 підтвердила під час допиту у суді першої інстанції з участю сурдоперекладача.
З наведеного можна зробити висновок про відсутність будь-яких сумнівів у добровільності надання згоди володільцями домоволодінь.
Твердження сторони захисту про те, що оскільки ОСОБА_14 не є власником майна (власником є її брат), а тому не могла надавати згоду на проникнення, колегія суддів до уваги не бере.
Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто, крім можливості проникнення до житла особи на підставі судового рішення, закон передбачає можливість проникнути до житла також і в разі добровільної згоди володільця. У цьому кримінальному провадженні така згода була отримана, і вона була добровільною (рішення ВСУ № 610/569/19).
Не відповідають дійсності також твердження в апеляційних скаргах про те, що огляд місця події 13.05.2018 у помешканні, що належить ОСОБА_14 проведений лише з одним понятим.
З матеріалів протоколу огляду місця події від 13.05.2018 вбачається, що такий проведений за участю двох понятих, а саме: ОСОБА_30 та ОСОБА_29 , про що свідчать підписи останніх у заключній частині протоколу. Жодних зауважень та заяв з даного приводу під час досудового розслідування не поступало.
Щодо незалучення під час огляду місця події 13.05.2018 сурдоперекладача, оскільки ОСОБА_31 має певні фізіологічні вади, слід зазначити наступне.
У ч. 1 ст. 68 КПК України зазначено, що в разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача). Водночас Кодексом не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.
Відповідно до ч. 6 ст. 22, ч. З ст. 26 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
Питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів звертає увагу, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_14 була допитана за участю сурдоперекладача, пояснивши при цьому, що 13.05.2018 вона дозволила працівникам поліції оглянути квартиру, власноручно написала відповідну заяву, розуміла що відбувається, з працівниками поліції спілкувалась письмово.
Враховуючи те, що особа не вказувала про необхідність залучення сурдоперекладача у вказаному кримінальному провадженні в ході досудового розслідування, у слідчого судді не було об`єктивних підстав для залучення перекладача за власною ініціативою.
Не було підстав і для обов`язкового залучення захисника відповідно до ст. 52 КПК України під час досудового розслідування. Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 52 цього Кодексу обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.
У цьому випадку визначальним є те, що слідчий пересвідчився в тому, що ОСОБА_14 розуміла наявність у неї права на кваліфіковану правову допомогу з боку захисника та можливості його реалізації за рахунок держави.
Також, колегія суддів вважає, що відсутні підстави визнавати недопустимим доказом слідчі експерименти з участю обвинувачених, оскільки, як стверджують захисники, під час їх проведення були застосовані незаконні методи впливу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі експерименти з підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проводилися з участю захисників, під час яких, підозрювані добровільно показували як саме вони вчиняли кримінальне правопорушення. Жодних зауважень ні від підозрюваних чи їх захисників не надходило. Слідчі експерименти зафіксовані на відео, яке за участю сторін досліджувалося судом першої інстанції.
Щодо висновків судово-медичних експертиз № 33/2018 від 06.07.2018 та № 32/2018 від 06.07.2018 потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , на недопустимості яких наполягають захисники, то судово - медична експертиза ОСОБА_13 проведена на підставі медичної картки стаціонарного хворого № 2829 Городоцької ЦРЛ. Аналогічно, судово-медична-експертиза потерпілої ОСОБА_12 проведена на підставі медичної картки стаціонарного хворого № 2832. Під час судового розгляді в суді першої інстанції допитано судово-медичного експерта, який підтвердив та пояснив хід та результати проведених експертиз.
Жодних підстав вважати, що такі проведені з порушенням закону у апеляційного суду немає.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його характер та суспільну небезпечність; особу винного, який, зокрема, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, не працює, відсутність у справі обставин, що пом`якшують покарання, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку, та дійшов висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його характер та суспільну небезпечність; особу винного, який, зокрема, раніше притягувався до відповідальності, характеризується негативно, не працює, має утриманців, відсутність у справі обставин, що пом`якшують покарання, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку, та дійшов висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи захисника ОСОБА_9 про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого ОСОБА_6 через суворість колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

Усі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тяжкість вчиненого ним були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_6 при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного, і які мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив тяжкий злочин, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й вмотивованим, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисників не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 30 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4