УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року
м. Київ
справа № 761/22125/19
провадження № 51- 1474 ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року постановлено вважати неможливим розгляд судом питання щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_5 в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК).

Київський апеляційний суд ухвалою від 18 квітня 2022 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції на підставі п. 4 ст. 399 КПК, оскільки скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Захисник ОСОБА_4 , не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись, зокрема, на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд.
В обґрунтування поданої касаційної скарги захисник посилається на те, що Шевченківським районним судом м. Києва постановлена ухвала, яка не передбачена КПК, а отже, суд апеляційної інстанції не вправі був відмовляти у її перегляді в апеляційному порядку.
Зазначає, що положення ч. 6 ст. 615 КПК не підлягають застосуванню, оскільки вони істотно погіршують становище ув`язненого у порівнянні з правами, які гарантовані Конституцією та законами України, що діяли до набрання чинності Законом № 2111-ІХ.
Вказує на порушення права на захист під час прийняття судом першої інстанції рішення про неможливість розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку, відсутність права суду приймати рішення про здійснення дистанційного судового провадження, якщо обвинувачений проти цього заперечує.
Вважає, що рішення суду першої інстанції як про неможливість проведення судового засідання 17 березня 2022 року, так і в цілому судового розгляду здійснюється незаконним складом суду. Наполягає на тому, що обвинувальний акт у цьому провадженні надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування та на тому, що сторона обвинувачення не довела обґрунтованості підозри його підзахисному та наявності ризиків, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 подана на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року, яка постановлена на місці без виходу до нарадчої кімнати. Отже, доводи захисника про незаконний склад суду, порушення права на захист, наявність або відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надходження обвинувального акта до суду поза межами строків досудового розслідування не є предметом розгляду суду касаційної інстанції при перевірці законності постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Стосовно можливості оскарження в апеляційному порядку рішення суду про неможливість розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про попереднє ув`язнення" щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів в умовах воєнного стану» № 2111-ІХ від 03 березня 2022 року стаття 615 КПК викладена у новій редакції, яка набрала чинності 08 березня 2022 року.
Відповідно до ч.6 цієї статті у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Положеннями ч. 6 ст. 615 КПК передбачено тимчасовий особливий режим продовження тримання під вартою, який діє виключно в умовах воєнного стану у разі неможливості проведення судового розгляду. Особливість та виключність такої процедури полягає у тому, що за наявності об`єктивної неможливості вчинення певної процесуальної дії з результатом у формі відповідного процесуального рішення, приписи кримінального процесуального закону набувають прямої дії до вирішення відповідного питання судом, але, не більше, ніж на два місяці.
Таким чином за наявності двох умов: 1) дія воєнного стану; 2) неможливість розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою таке продовження здійснюється за Законом, а не за рішенням суду.
Верховний Суд не наділений повноваженнями щодо перевірки конституційності положень КПК, зокрема ч. 6 ст.615.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення, захисник подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, постановлену на місці без виходу до нарадчої кімнати, якою визнано вважати неможливим розгляд судом питання щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_5 у порядку, установленому КПК, і яка відповідно до вимог ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з такою позицією суду апеляційної інстанції та вважає необхідним зазначити наступне.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддяі порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3