Номер провадження № 1-кп/756/605/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі суду присяжних:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва клопотання прокурора поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 25.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007126, про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу,

УСТАНОВИВ:
У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває вказане кримінальне провадження, яке здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ст. 331 КПК України про продовження запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 . Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний запобіжний захід закінчується 30.01.2021. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 , у випадку не застосування запобіжного заходу переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а також заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт в певний час доби - нічний. В обґрунтування необхідності відмови в задоволення клопотання прокурора, захисник посилалася на те, що докази надані стороною обвинувачення не доводять винуватості ОСОБА_7 , що свідчить про необґрунтованість обвинувачення. Наведені ризики прокурором не є обґрунтованими, при цьому, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту значно ускладнює відвідування обвинуваченим інших судів за викликом, як і необхідність отримання лікування та догляд за матір`ю похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив змінити цілодобовий домашній арешт на нічний, що надасть можливість відвідувати суди, працювати, як і утримувати неповнолітню дитину та допомагати матері похилого віку.

Вислухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та захисника, клопотання захисника, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Дані злочини відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.

Щодо обвинуваченого було застосовувано на стадії досудового розслідування запобіжний захід у вигляд тримання під вартою. Під час судового провадження, за клопотанням захисника, суд змінив запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні залишати житло цілодобово, з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, прожовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо суд застосовує відповідний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, то зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо передбачає оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це кримінальне правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Тим більше, головуючий суддя, який одноособово діє як суд при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу в складі суду присяжних, не може надати оцінку доказам, які має повноваження в даній справі надати лише суд присяжних.

Слід зауважити, що суд перебуває наразі на стадії дослідження доказів, які надає сторона обвинувачення, тож надання оцінки їм є неможливим, зокрема передчасним.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для вирішення питання щодо подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Даючи оцінку доводам, які наведені стороною обвинувачення та захисту, суд погоджується з існуванням ризиків, передбачених пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_7 учинити інший злочин, а також можливість впливу на свідків, як і з вказаними прокурором у судовому засіданні підставами їх існування. Наведенні стороною захисту факти, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки не зменшує встановлених ризиків, як строк дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту. Хоча протягом строку розгляду справи дійсно, на думку суду, вірогідність настання ризики знизилась, і на разі не є значною. Однак не такою, яка дає підстави змінити обраний запобіжний захід.

Ці висновки суду свідчать, що наразі існують достані ризики вважати можливість впливу на свідків та учинення іншого кримінального правопорушення, а отже і підстави для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу. Суд не вважає таким, що наразі існує ризик переховуватися, оскільки хоча судом і було покладено обов`язок носити електронний засіб контролю, однак згідно з надісланим листом поліції на адресу суду, засіб контролю не встановлювався обвинуваченому, і обвинувачений з`являвся за кожним викликом до суду.

Даючи оцінку доводам сторони захисту, зокрема ненадання прокурором разом з клопотанням доказів в обґрунтування ризиків, суд ураховує, що ризиками є будь-які фактичні дані відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, але не обмежені фактичними даними (видами доказів), які описані в статті 84 КПК України. Оскільки такі дані, на думку суду, повинні свідчити лише про можливості існування певних розумних підозр (наявність достатніх підстав вважати їх існування), тобто вірогідності настання наслідків, запобіжником яких є запобіжний захід. Оскільки при виникненні самих наслідків, запобіжники ризиків втрачають своє значення та необхідність існування.

Слід також узяти до уваги, що хоча потерпіла та свідки вже були допитані, однак це не позбавляє сторони поставити питання про додатковий допит вказаних осіб після дослідження інших видів доказів.

Однак слід зауважити, що суд не бере до уваги посилання прокурора на тяжкість покарання як окрему підставу існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оскільки тяжкість покарання оцінюється судом разом з іншими обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України. Крім того, неможливість обґрунтування існування ризику переховування лише тяжкістю покарання, було предметом оцінки Європейського суду з прав людини, зокрема в таких рішеннях як «Тимошенко проти України» та «Луценко проти України». Хоча факт існування висунутого обвинувачення щодо вчинення особливо тяжких злочинів, відповідно до ст. 178 КПК України, є значним фактором, який посилює вірогідність настання наслідків, установлених ризиків.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід домашній арешт, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу та особистості обвинуваченого, встановленим обставинам усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. А отже наразі відсутні підстави для зміни цілодобового домашнього арешту на нічний, на чому наполягав обвинувачений та захисник.

Судом, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при прийнятті такого рішення, було також вивчено відомості, що характеризують особистість обвинуваченого, які наведені прокурором у клопотанні, а також стороною захисту, як і тяжкість покарання, яке може бути застосованим до обвинуваченого. Тож, наразі, обраний запобіжний захід є єдиним, який надає можливості забезпечувати кримінальне провадження, та дотримує певний баланс прав та обов`язків.

Ураховуючи, що мета, підстави, які стали обставиною для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є і надалі актуальними, суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого з приводу продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дійшов до висновку про необхідність продовження домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 на строк 60 днів із дотриманням умов домашнього арешту.

Указане свідчить, що в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 31, 177, 178, 181, 194, 331, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк дії обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів.

Заборонити ОСОБА_7 цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язав його з`являтися до суду за першим викликом.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 26.03.2022.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 60 (шістдесят) днів, а саме:

- не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом суду;

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження;

- носити електронний засіб контролю.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені в апеляційну скаргу на рішення, яке буде прийнятим за наслідком розгляд справи по суті.

Ухвала постановлена головуючим суддею та проголошена ним одноособово відповідно до вимог абзацу 3 ч. 3 ст. 331 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1