Справа № 730/926/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/181/22
Категорія - ч. 2 ст. 194 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000853 від 21.09.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Новоазовського району Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.04.2010 р. за ч. 2 ст.121, ст.71 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі та звільненого 16.11.2015 р. на підставі ухвали Могилів-Подільського міського суду Вінницької області від 06.11.2015р. згідно ст.81 КК України умовно-достроково з невідбутим терміном 2 роки 8 місяців 8 днів,

2) вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 23.12.2020р. за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 140 годин громадських робіт та 29.04.2021 р., знятого з обліку Борзнянським РС ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області в зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 6006 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 20 вересня 2021 року, близько 20-00 год., перебуваючи в приміщенні господарської будівлі (сараю), розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин з останньою, маючи мету на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв знайдені на місці предмети одягу, підпалив їх запальничкою та залишив всередині приміщення сараю. Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_7 відбулося загорання даного сараю зі знищенням покрівлі, перекриттів, дверних прорізів, перегородки, руйнації, що спричинило його пошкодження та завдало ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 66 963 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду відносно нього змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 194 КК України без реального позбавлення волі, оскільки вважає його занадто суворим. На думку апелянта, суд мав би взяти до уваги його повне визнання вини, щиросердечне каяття, позицію потерпілої ОСОБА_8 , в якої він попросив вибачення за скоєне та мав з нею домовленість, що за свій рахунок відновить їй пошкоджений сарай, та думку потерпілої про можливість застосування до нього покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, проте вказані обставини були враховані не в повній мірі.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор у кримінальному провадженні прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.12.2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_7 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Участь обвинуваченого не є обов`язковою.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 от. 194 КК України, як умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винуватого, який характеризується посередньо, неодружений, неповнолітніх дітей не має, є особою працездатного віку, але офіційно не працює, легальних джерел доходу не має, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вчинив нове кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості за попередні злочини, його ставлення до вчиненого ним діяння, врахував, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, розмір завданих потерпілій матеріальних збитків та їх невідшкодування на час розгляду справи, негативний висновок уповноваженого органу з питань пробації, та прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, але в його мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 194 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність покарання тяжкості та обставинам вчиненого ним правопорушення, є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання. Апелянт не врахував умови, за яких застосовується звільнення від відбування з випробуванням.

Так, санкція злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за вчинення якого відносно ОСОБА_7 скеровано до суду обвинувальний акт, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років. Вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів. За результатами досудового розслідування було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, яке передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, висловлення щирого жалю з приводу цього та осуд своєї поведінки, бажання виправити ситуацію, що склалась, та готовність нести кримінальну відповідальність.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив даний новий умисний злочин, будучи особою, яка має судимість за попередні умисні кримінальні правопорушення, то колегія суддів погоджується із визнанням судом обставини, що обтяжує покарання відповідно до приписів ст. 34, п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України.

Колегія суддів відмічає, що неподання потерпілою ОСОБА_8 до обвинуваченого позовної заяви про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на загальну суму 66 963 грн., виходячи з її показань, мотивоване лише відсутністю у нього офіційного працевлаштування та майна, за рахунок якого можливо погасити вказаний позов, в разі його задоволення, а також те, що, перебуваючи в місцях позбавлення волі, він не виконає своє зобов`язання відновити відповідне пошкоджене майно, тобто позиція потерпілої ОСОБА_8 ґрунтується виключно на потребі у відновленні пошкодженого майна, а не на бажанні або небажанні притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як дуже високий, в зв`язку з чим виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства й застосування до нього заходів впливу необхідно здійснювати з цілодобовим наглядом та контролем в умовах ізоляції.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх

підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4