УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2022 року
м. Київ
справа № 183/1912/22
провадження № 51-2170ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ТОВ «Подільська торговельна компанія» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 06 липня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини
За ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах ТОВ «АПК Співдружність», назву якого згідно

з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань змінено на ТОВ «Подільська торговельна компанія»,

про скасування арешту майна, накладеного за ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 червня 2021 року.
Не погодившись з указаним рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах

ТОВ «Подільська торговельна компанія» звернувся до суду апеляційної інстанції
з апеляційною скаргою.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 06 липня 2022 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року.
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2022 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд ухвалив рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження всупереч приписам п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, висновкам Конституційного Суду України, викладеним, зокрема, у рішеннях від

21 липня 2021 року № 5-р(ІІ)/2021 та від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020, а також практиці Європейського Суду з прав людини. У зв`язку з цим зазначає про порушення права на справедливий суд, ефективний судовий захист та мирне володіння майном. Також, на думку адвоката, є підстави для передачі провадження за його касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_4 , та додані до неї матеріали, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення

в межах кримінального провадження, відповідно до чого Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК) визначає, у яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову від 04 квітня 2019 року у справі № 494/6/18). У постановах від 17 жовтня

2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».
Аналогічну позицію Верховний Суд висловив і під час розгляду питання щодо можливості апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК (див., наприклад, ухвалу від 29 листопада 2021 року у справі № 947/26993/21).

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Цей Суд, зокрема, в рішенні від 28 березня 2006 року щодо прийнятності заяви № 23436/03

у справі «Мельник проти України», зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується апеляційними та касаційними судами, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абз. 3 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Разом з тим забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене

п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року

№ 5-р/2020).
У цьому аспекті неспроможними є доводи адвоката про те, що правові висновки, викладені в ухвалах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18 та від 17 червня 2022 року у справі № 573/374/22, у яких констатовано неможливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про скасування або відмову у скасуванні арешту майна суперечать висновкам, викладеним у Рішеннях Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 5-р(ІІ)/2021 та від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020.
За таких обставин наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК. Це ухвали, які стосуються відмови у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК, скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до деяких речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження у ній. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Постановлена в цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, в розумінні положень статей 307, 309 КПК, до вказаного переліку не входить.
За правилами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню

в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, розглянувши матеріали за апеляційною скаргою, врахував положення ст. 129 Конституції України, статей 174, 307, 309, 392, ч. 4

ст. 399 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено окремого оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Ця позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 07 лютого 2022 року у справі № 205/7956/19, від 19 липня 2021 року у справі № 309/1359/21, від 04 листопада 2021 року у справі № 428/7638/21, від 30 серпня 2021 року у справі № 645/8299/19, від 28 січня 2021 року у справі

№ 753/15005/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 522/14725/21, від 27 вересня 2021 року у справі № 161/13719/21, від 2 грудня 2020 року у справі № 466/3725/20 тощо.
Отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, і відмовивши у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , поданою в інтересах ТОВ «АПК Співдружність», на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня

2022 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, твердження адвоката про те, що апеляційний суд незаконно відмовив

у відкритті апеляційного провадження, суперечать наведеним положенням кримінального процесуального закону, правовим висновкам, викладеним у рішеннях Конституційного Суду України та усталеній судовій практиці Верховного Суду.
Разом з тим Суд звертає увагу на те, що скаржник не позбавлений права на повторне звернення до слідчого судді з клопотанням про повне або часткове скасування арешту майна в порядку, визначеномуст. 174 КПК.
Крім того, вказівка в ухвалі слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 рокупро можливість її оскарження

в апеляційному порядку суперечить приписам чинного КПК, а тому не зобов`язує суд апеляційної інстанції переглядати рішення, яке відповідно до закону не підлягає оскарженню.
Також, розглядаючи питання про відмову у відкритті касаційного провадження, колегія суддів враховує, що адвокат ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі вказує на існування підстав для передачі провадження за його касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Разом з цим законодавцем визначені підстави і порядок передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду

у статтях 434-1, 434-2 КПК, тобто віднесені до стадії касаційного розгляду.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Водночас, ухвалення рішення про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду на стадії розгляду в порядку ст. 428 КПК (вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження) є передчасним.
У цьому аспекті колегія суддів Касаційного кримінального суду на цій стадії не має повноважень надавати оцінку доводам адвоката ОСОБА_4 щодо наявності підстав для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1

ст. 412 КПК).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ТОВ «Подільська торговельна компанія» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2022 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження за скаргою на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня

2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3