Провадження № 1-кс/638/454/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000381 від 30.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся слідчий Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучені в ході обшуку від 09.02.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , речі, а саме: грошові кошти в сумі 600 доларів США купюрами по 100 доларів США; мобільний телефон марки «Айфон 8+» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Айфон 12 про макс» сріблястого кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в середині з міс карткою оператору «Київстар» НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Айфон» модель А1549 металевого кольору, ІМЕІ НОМЕР_6 без сім картки, у вимкненому стані, планшет чорного кольору марки «ASUS NEXUS», без сім картки, у вимкненому стані, ноутбук марки «ASUS» Р81ІJ серійний номер НОМЕР_7 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні слідчого відділу Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000381 від 30.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України. Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи шахрайським шляхом на території Шевченківського району м.Харкова в період часу з 2014 року по 2019 рік заволоділи грошовими коштами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .. В ході обшуку, проведеного 09.02.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , були виявлені та вилучені грошові кошти в сумі 600 доларів США купюрами по 100 доларів США; мобільний телефон марки «Айфон 8+» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Айфон 12 про макс» сріблястого кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в середині з міс карткою оператору «Київстар» НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Айфон» модель А1549 металевого кольору, ІМЕІ НОМЕР_6 без сім картки, у вимкненому стані, планшет чорного кольору марки «ASUS NEXUS», без сім картки, у вимкненому стані, ноутбук марки «ASUS» Р81ІJ серійний номер НОМЕР_7 . З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначені вище предмети. При цьому слідчий зазначає, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення.

В судове засідання слідчий, прокурор неодноразово не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні не надали.
Інші учасники провадження в судове засідання також не з`явились.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання слідчого, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.
В провадженні СВ Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0000381 від 30.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України.

В ході обшуку, проведеного 09.02.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова за адресою: АДРЕСА_1 , були виявлені та вилучені грошові кошти в сумі 600 доларів США купюрами по 100 доларів США; мобільний телефон марки «Айфон 8+» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Айфон 12 про макс» сріблястого кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в середині з міс карткою оператору «Київстар» НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Айфон» модель А1549 металевого кольору, ІМЕІ НОМЕР_6 без сім картки, у вимкненому стані, планшет чорного кольору марки «ASUS NEXUS», без сім картки, у вимкненому стані, ноутбук марки «ASUS» Р81ІJ серійний номер НОМЕР_7 .

Постановою слідчого від 09.02.2022 року зазначені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадження. Однак слідчим не зазначено мотивів, з яких він дійшов висновку про визнання вилучених предметів речовими доказами у кримінальному провадженні.

Разом із тим, відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність у постанові про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст.98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Крім того, положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Надані матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_14 , який є власником вилученого в ході обшуку майна, повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000381 від 30.01.2020 року. Не містять матеріали клопотання і доказів, що майно придбано за рахунок коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення або набуто кримінально протиправним шляхом. При цьому ані слідчим, ані прокурором суду не надано матеріалів кримінального провадження для перевірки зазначених обставин.
Отже, на підставі даних, які містяться в клопотанні про арешт майна, можна зробити висновок, що ОСОБА_14 в даному кримінальному провадженні має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим кодексом.
Таким чином, нормою ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звертатися виключно прокурор.
Разом з цим, клопотання про арешт вилученого майна подано слідчим СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , що є недотриманням вимог ч.2 ст.64-2 КПК України.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
На підставі викладеного у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід відмовити.
Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000381 від 30.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України відмовити.

Майно, вилучене 09.02.2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 повернути законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22.08.2022 року о 13:45 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1