Єдиний унікальний номер 725/5016/22
Номер провадження 1-кс/725/1223/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Чернівці

Слідчий суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці: ОСОБА_4.

за участю секретаря: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці клопотання ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001815 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Крім того просив скасувати арешт на належний йому автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 (попередній державний номерний знак НОМЕР_2 ), ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , який накладено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2019 року № 727/10456/19.

В клопотанні посилається на те, що оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась 10.08.2019 року за участю належного йому на праві власності автомобіля «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 (на даний час державний номерний знак НОМЕР_1 ) та за участю водія ОСОБА_2 , санкція частини 1 статті 286 КК України, яка діяла станом на 10.08.2019 року, тобто на момент настання дорожньо-транспортної пригоди передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, то відповідно до статті 12 КК України в нині чинній редакції (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, набрав чинності з 01.07.2020), то кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене до 01.07.2020 року є кримінальним проступком, а не злочином, оскільки Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки за умови доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за матеріалами даного кримінального провадження № 0001815, відомості про яке 17.08.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, до такої особи може бути застосована кримінальна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 286 КК України (у редакції, діючій за станом на 10.08.2019 року).

А тому вважає, що так як строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що мало місце 17.08.2019 року до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу - закінчились і станом на даний час жодній особі не повідомлено про підозру, а тому дане кримінальне провадження просив закрити на підставі частини 9 ст. 284 КПК України.

Також в клопотанні звертає увагу на те, що орган досудового розслідування на його думку здійснив обман суду під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування, посилаючись на єдину підставу для його продовження це факту не отримання органом досудового розслідування комісійної судової інженерно-транспортної експертизи, що спростовується листом Чернівецького відділення КНДІСЕ № 42/60-13-22/29 від 10.02.2022 р.

Учасники кримінального провадження судове засідання не прибули.

Від заявника ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява в якій просив розгляд клопотання провести без його участі, клопотання підтримав повністю.

Слідчий ОСОБА_6. надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Просив відмовити у задоволенні клопотання оскільки ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження, а також на період дії воєнного стану строки досудового розслідування не потребують продовження. Крім того надав слідчому судді матеріали кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 17.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001815 про кримінальне правопорушення з попередньому правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 10.08.2019 року приблизно о 06 год. 45 хв. водій транспортного засобу марки «Део Ланос» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався з вул. Комарова в напрямку вул. Головної в м. Чернівці, біля готелю «Черемош», здійснив наїзд на гр. ОСОБА_3 , тим самим спричинив їй тілесні ушкодження (ЖЄО 17920), що підтверджується витягом з ЄРДР.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що початком строку досудового розслідування є 17.08.2019 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження наданих слідчим, жодній особі до моменту розгляду даного клопотання не повідомлено про підозру.

Приписами ч. 1 ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно положень ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, 01.07.2020 року набрав чинності закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII, яким внесено зміни у Кримінальний кодекс України.

Зокрема, законодавець у зв`язку з набранням чинності з 01.07.2020 року Законом №2617-VIII, та викладенням ст. 12 КК України у новій редакції, починаючи з 01.07.2020 року визначив нову класифікацію кримінальних правопорушень, поділивши їх на кримінальні проступки та злочини. Здійснено новий поділ злочинів на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. До 01.07.2020 року існував лише поділ злочинів на невеликої, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

При цьому слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що поняття злочин середньої тяжкості, яке існувало до 01.07.2020 року не є тотожним поняттю нетяжкий злочин, визначеному у ст. 12 КК України у нині чинній редакції з огляду на те, що починаючи з 01.07.2020 року у зв`язку з набранням чинності Законом №2617-VIII було здійснено як пом`якшення так і посилення кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення.

Разом з тим, Закон України про кримінальну відповідальність, який пом`якшує кримінальну відповідальність має зворотню дію у часі.

Сукупний аналіз норм ст. 4, 5, 12, 49 КК України, дає підстави для висновку про те, що класифікація кримінальних правопорушень здійснюється виходячи із суворості санкції статті закону про кримінальну відповідальність, яка діяла на момент скоєння суспільно небезпечного діяння, окрім випадків коли відповідальність посилено та за кваліфікацією кримінального правопорушення, яка діє на момент розгляду справи, окрім випадків якщо вона посилює відповідальність.

Таким чином, з урахуванням часу можливого вчинення правопорушення за матеріалами даного кримінального провадження, яким є 10.08.2019 року (день настання ДТП), винувата особа, за умови доведеності її вини могла б підлягати кримінальній відповідальності за законом, який діяв за станом на 10.08.2019 року, а з урахуванням визначеної органом досудового розслідування правової кваліфікації санкція частини 1 статті 286 КК України, яка діяла станом на 10.08.2019 року, (день настання ДТП) передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Така санкція ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до приписів статті 12 КК України в нині чинній редакції (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, набрав чинності з 01.07.2020), відносить таке кримінальне правопорушення до кримінальних проступків.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. (ч. 2 ст. 12 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Приписами ч. 2 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

В п. 2.4. рішення Конституційного Суду № 3-р(II)/2022 від 08.06.2022 зазначено, що «Конституційний Суд України зазначав, що „Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього" (друге, третє речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99); кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи; це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено зі складу злочину альтернативні суспільно небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000); особа не може нести кримінальну відповідальність за діяння, вчинені до набрання чинності законом, яким ці діяння криміналізовано (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Відповідно до пункту 1 статті 7 Конвенції „нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення". Подібні приписи містяться, зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року (пункт 2 статті 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (пункт 1 статті 15).

Аналізуючи пункт 1 статті 7 Конвенції, співвідносний зі статтею 58 Конституції України, Конституційний Суд України враховує практику тлумачення цього пункту Європейським судом з прав людини.

У рішенні у справі Scoppola v. Italy (№ 2) від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що „гарантія, установлена статтею 7 Конвенції, що є істотним елементом правовладдя (the rule of law), посідає визначне місце в системі захисту [людських прав] за Конвенцією. <…> Цю статтю мають тлумачити та застосовувати, як це випливає з її предмета й цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання <…>" (§ 92); „у пункті 1 статті 7 Конвенції міститься не лише заборона зворотної дії приписів кримінального права на шкоду обвинуваченому. У ньому також втілено принцип, що лише закон може визначати злочин та встановлювати покарання (nullum crimen, nulla poena sine lege). Із цього пункту випливає не тільки заборона кваліфікувати як правопорушення діяння, які на момент їх вчинення не були кримінально караними, у більш загальному розумінні він так само встановлює принцип, згідно з яким кримінальний закон не можна тлумачити широко на шкоду обвинуваченому, наприклад за аналогією" (§ 93); „пункт 1 статті 7 Конвенції гарантує не тільки принцип унеможливлення зворотної дії більш суворих кримінальних законів, але, також, імпліцитно - принцип зворотної дії більш м`якого кримінального закону. Цей принцип втілено в правилі, відповідно до якого, якщо кримінальний закон, чинний на момент вчинення правопорушення, і кримінальні закони, ухвалені пізніше, що набрали чинності до постановлення остаточного вироку, мають відмінності, то суди повинні застосовувати той закон, приписи якого найсприятливіші для підсудного" (§ 109).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання щодо права особи на перегляд вироку, наголосив, що коли держава у своєму законодавстві чітко встановлює принцип зворотної дії найсприятливішого кримінального закону, то вона має надати підсудним можливість реалізувати це право відповідно до конвенційних гарантій [рішення у справі Affaire Gouarrй Patte c. Andorre від 12 січня 2016 року (заява № 33427/10), § 35]».

Тому слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що кримінальне правопорушення, відомості про яке 17.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001815 з попередньому правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України є кримінальним проступком, а не злочином.

Згідно пункту 1 частини 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 (набрав чинності з 01.07.2020):

1) у кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, подальше досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Такі провадження протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом передаються від органів досудового слідства прокуророві для визначення органу, який буде здійснювати подальше досудове розслідування у формі дізнання.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, вчинення таких дій органом досудового розслідування та/або прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КПК України досудове розслідування кримінальних проступків, здійснюється згідно з загальними правилами, передбаченими цим кодексом.

Однак, чинний кримінальний процесуальний закон на даний час не регулює та не визначає строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру щодо кримінальних проступків

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, до яких, зокрема, відноситься розумність строків.

У зв`язку з тим, що кримінальний процесуальний закон на даний час не регулює та не визначає строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру щодо кримінальних проступків, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування в даному випадку загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст.7 КПК України, у відповідності до ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Слідчий суддя приходить до висновку про те, що строк досудового розслідування кримінальних проступків не може бути необмежений та перевищувати строк досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться розумність строків.

Таким чином, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, починаючи з 01.07.2020 року має здійснюється у формі дізнання, в якому здійснюється розслідування кримінальних проступків.

При цьому, питання щодо продовження строку дізнання відповідно до вимог ст. 298-5 КПК України вирішується прокурором, та не віднесено до повноважень слідчого судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 298-5 КПК України, у разі необхідності проведення додаткових слідчих і розшукових дій строк дізнання міг бути продовжений прокурором до тридцяти днів, але таке рішення могло бути прийнято виключно до спливу строку, встановленого пунктом 1 частини 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р. який набрав чинності з 01.07.2020.

Частиною 2 ст. 298 КПК України встановлено, що досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 298-5 КПК України, у разі необхідності проведення додаткових слідчих і розшукових дій строк дізнання може бути продовжений прокурором до тридцяти днів, про продовження строку дізнання прокурор виносить постанову; у разі неможливості закінчити дізнання у строк, визначений ст. 219 цього Кодексу, дізнавач або прокурор звільняє затриману особу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання.

Згідно абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Частиною 9 ст. 284 КПК України закріплено, що якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені ч. 1 ст. 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що за результатами розгляду клопотання в порядку ч. 9 ст. 284 КПК України слідчий суддя може прийняти рішення про задоволення такого клопотання та закриття кримінального провадження, або про відмову у задоволенні такого клопотання. Постановлення інших рішень по даній категорії справ кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Крім того, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що строк дізнання не повинен перевищувати строків досудового розслідування, передбачених для кримінальних правопорушень, оскільки відсутність в ч. 2 ст. 219 КПК України строків для кримінальних проступків порушує права та законні інтереси особи, стосовно якої здійснюється дізнання без повідомлення про підозру, що є вочевидь несправедливим.

А враховуючи, що кримінальний проступок є найменш тяжким діянням, передбаченим КК України, строк дізнання щодо нього за будь-яких обставин не може перевищувати принаймні найменший строк досудового розслідування для кримінального правопорушення, який становить 1 (один) рік.

При цьому наявність ухвал слідчих суддів про продовження строку досудового розслідування (остання ухвала від 11.02.2022 року справа №725/858/22) не впливає на можливість закриття даного кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, оскільки, як вбачається із вказаної ухвали, слідчий суддя при вирішенні питання продовження строку досудового розслідування виходив із того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином, що має місце станом на даний час, однак діяння за матеріалами даного кримінального провадження вчинене до 01.07.2020 року, і з урахування вищезазначених висновків не є нетяжким злочином, а є кримінальним проступком.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що підстава для продовження строку досудового розслідування у клопотанні слідчого від 09.02.2022 року, погодженого прокурором була зазначена як єдина підстава те, що 19.02.2020 року призначено комісійну експертизу дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди проведення якої доручено експертам ДНДЕКЦ МВС України, Харківського НДІСЕ ім. Зас. проф. Бакаріуса МЮ України та Чернівецького відділення КНДІСЕ МЮ України і що на час розгляду клопотання (11.02.2022) органом досудового розслідування вищевказана експертиза не отримана, однак її висновок має суттєве значення для кримінального провадження.

Проте, як вбачається із листа Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 42/60-13-22/29 від 10.02.2022 року, у даному кримінальному провадженні № 0001815, відомості про яке 17.08.2019 року внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України проводилася комісійна судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження механізму і обставин ДТП» (висновок експерта від 09.09.2021 № 26/20-29 - 92/20-29/5018 - 19/12/1-48-СЕ/20).

Даний висновок видано наручно 01.10.2021 р. начальнику відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП ОСОБА_7.

Крім того, як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.01.2017 року власник автомобіля марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , ідентифікаційні номер(VIN): НОМЕР_5 був ОСОБА_2 .

А згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 10.10.2019 року власником автомобіля марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , ідентифікаційні номер (VIN): НОМЕР_5 є заявник ОСОБА_1 , тобто починаючи 10.10.2019 року.

Обставина, що саме ОСОБА_1 є власником даного автомобіля станом на даний час, а також те, що вказаний автомобіль є одним і тим же та мав попередній державний номерний знак НОМЕР_2 , а на даний час державний номерний знак НОМЕР_1 з одними і тими ж ідентифікаційними номерами, учасниками провадження не оспорюється, а матеріали справи протилежного не містять.

Згідно із завданнями кримінального провадження, визначеними ст. 2 КПК, права, свободи й законні інтереси кожної особи, яка залучається до кримінального провадження як його учасник, повинні бути захищені.

Пункт 16-1 ст. 3 КПК України визначає, що інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом. Відповідно, процесуальний статус така особа набуває з моменту «проведення процесуальної дії щодо особи (її майна).

Частина 1 ст. 5 КПК унормовує, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Таким чином, чинний КПК України визначає, що будь-яка дія, яка проводиться під час кримінального провадження, є процесуальною.

З долученої до клопотання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04.10.2019 року по справі № 727/10456/19, накладено арешт на автомобіль марки «Daewoo Lanos» номерний знак НОМЕР_2 у вигляді заборони на відчуження та розпорядження ним.

З огляду на такі обставини справи заявник клопотання ОСОБА_1 є належним суб`єктом подання клопотання слідчому судді про закриття кримінального провадження у передбаченому ч. 9 ст. 284 КПК України.

Керуючи ч. 9 ст. 284, 309, 310 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Кримінальне провадження № 0001815, відомості про яке 17.08.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Арешт на автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (попередній державний номерний знак НОМЕР_2 ), номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , ідентифікаційні номер(VIN): НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 4 жовтня 2019 року по справі № 727/10456/19 - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4