ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1702/22 Справа № 209/2383/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 20.05.2020 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, іспитовий термін 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Зазначеною ухвалою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 липня 2022 року.

Прийняте рішення, суд мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст. 186 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, передбачене покарання до 6 років позбавлення волі. Має непогашену судимість, яка не знята у встановленому законом порядку, що свідчить про можливість вчинення ним нового злочину. Крім того, знаходячись на волі, обвинувачений може впливати на покази свідка, який ще не допитаний в судовому засіданні. Суд вважав доведеним існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На думку адвоката, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не обґрунтоване та не доводиться жодним доказом, а прокурором неодноразово подаються аналогічні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наведення обґрунтованих підстав, які б підтверджувалися доказами, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу протягом тривалого часу тримання ОСОБА_7 під вартою не зменшились або з`явились нові ризики, які унеможливлюють застосування альтернативного запобіжного заходу, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Вважає, висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який до взяття його під варту мав неофіційне місце роботи, має постійне місце проживання та реєстрації у м.Кам`янське. Більш того на момент постановлення судом оскаржуваної ухвали обвинувачений ОСОБА_7 надав показання в судовому засіданні, також у суді були допитані всі потерпілі та майже всі свідки, окрім одного свідка, який без зазначення поважних причин не з`являється до суду. Вважає, що за епізодом шахрайства - телефон ОСОБА_7 був подарений потерпілою особою, а по епізоду грабежу - телефон ОСОБА_7 знайшов. Висунуте ОСОБА_7 обвинувачення він вважає безпідставним.
Вважає, що твердження суду щодо можливого впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідка, вчинення нового злочину є надуманим та безпідставним, та у сукупності вказують на можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Вважає, що при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не було визначено заставу, що додатково привело до порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 .
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката та просив ухвалу суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення нового кримінального правопорушення, а також може впливати на покази свідка.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики. Зазначені ризики є реальними.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років позбавлення волі, обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, та свідок ще не допитаний в ході судового розгляду.
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката стосовно того, що перебуваючи на волі обвинувачений не буде впливати на свідка у даному кримінальному провадженні, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, виходячи з того, що оцінюючи можливість впливу на свідків, слід виходити із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.
Колегія суддів вважає, що ризик є доведеним та реальним, та існують підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на свідка з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує адвокат в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при розгляду справи по суті, а тому в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого, суперечать наявним матеріалам та не свідчать про прийняття суддею районного суду необґрунтованого рішення.
Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
Ухвала суду першої інстанції за змістом є обґрунтованою, вмотивованою, законною.
Порушень вимог чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду або її зміни, не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, як законну, - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4