Дата документу 20.07.2022 Справа № 554/2669/21
Провадження № 1-кс/554/6738/2022

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2022 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В:
Звертає увагу, що кримінальне провадження було відкрито у січні 2021 року і в квітні 2021 року лише було проведено обшук.
Влітку 2021 року заявник неодноразово звертався до слідчого, слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, проте йому було зазначено, що клопотання задоволенню не підлягає, так як подане передчасно.
Окрім того, слідчий суддя при розгляді клопотання наголошував, що у накладенні арешту є потреба у зв`язку з потребами досудового розслідування та наслідками, вилучене під час обшуку майно є знаряддям вчинення кримінально-протиправних дій, містять на собі його сліди.
22.01.2022 року спливав строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженні. Слідчий звернувся з клопотання про продовження строку досудового розслідування та зазначив, що у ході розслідування проведено ряд слідчих та розшукових заходів, але на даний час необхідно провести наступні слідчі (розшукові) дії: встановити особу злочинця, свідків та очевидців вказаного злочину, встановити місцезнаходження речових доказів, перевірити осіб раніше судимих за вчинення аналогічних корисливих злочинів.
З аналізу вищезазначеного можна зробити висновок, що жодних дій під час досудового розслідування у майбутньому не має потреб для уже отриманих доказів, оскільки всі можливі дії уже проведено, для прикладу проведено комп`ютерно-технічну експертизу. Орган досудового розслідування не зазначає про необхідність майбутніх дій з даним майном, що не надає можливості зрозуміти про потребу збереження речей у останніх та неповернення заявнику їх, як власнику.
Окрім цього вважає, що вищезазначене майно не є предметом злочину даного кримінального провадження, а також відсутні будь-які відомості з приводу того що останнє є предметом злочину іншого кримінального правопорушення, жодних цілей кримінального провадження не запобігає, експертизи з даними предметами уже проведено та в майбутньому не бажається провести, а до того ж підозри не було пред`явлено, що свідчить про відсутність значущості даного майна до кримінального провадження.
Отже, минуло більше року з моменту накладення арешту на майно, а тому застосування щодо останнього запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істині у кримінальному провадженні на момент подання клопотання відсутнє, а тому в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба і заявник просить повернути йому дане майно.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення поклався на розсуду суду.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Як визначено в ухвалі слідчого судді, арешт накладено для реалізації викладеної мети відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, оскільки автомобіль відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема має статус речового доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).
В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами ч.1, ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети - забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
Згідно клопотання підозра жодній особі не пред`явлена.
Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на викладене, враховуючи співмірність накладення арешту із потребами досудового розслідування та наслідками, які можуть настати для власника, у зв`язку із позбавленням власника використовувати належне йому майно за призначенням, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та скасування арешту .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,174 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1