Справа № 1-275/11
Провадження по справі № 1/129/3/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудної ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині клопотання підсудної ОСОБА_4 про закриття кримінальної справи в частині обвинувачення за ч.1 ст. 364 КК України, -

установив:

Згідно обвинувального висновку суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 , маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи на посаді судді, діючи умисно, в інтересах третіх осіб - ОСОБА_5 , зловживаючи наданою їй владою та службовим становищем всупереч інтересів служби, усвідомлюючи, що судовий акт, який нею приймається, є неправосудним, 29 вересня 2005 року постановила завідомо неправосудне рішення по справі №2-2255 за позовом ОСОБА_5 до Уманського міськвиконкому «Про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності», яким безпідставно, в порушення норм матеріального та процесуального закону, а саме: ст.27 ЦПК - без залучення належного відповідача по справі ОСОБА_6 , позбавивши його можливості захищати свої права, таким чином вирішивши питання про права і обов`язки особи, яка не брала участі в справі та ст. 200 ч.2 ЦК України - не з`ясувавши належним чином про домовленість між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо істотних умов договору купівлі-продажу належної ОСОБА_7 частини квартири і, таким чином незаконно визнала право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , яка належала ОСОБА_7 .

Вона ж, ОСОБА_4 , діючи умисно, в інтересах третіх осіб ОСОБА_5 , зловживаючи наданою їй владою та службовим становищем всупереч інтересів служби, усвідомлюючи, що судовий акт, який нею приймається, є неправосудним, 05 грудня 2005 року постановила завідомо неправосудне рішення по справі №2-2697 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 «Про визнання права власності», яким безпідставно, в порушення норм матеріального та процесуального закону, а саме: ст.ст.74-76 ЦПК - не повідомивши належним чином відповідача та не з`ясувавши за яких повноважень ОСОБА_5 проводив погашення боргів ОСОБА_6 , що стало підставою для набуття позивачем права власності на майно відповідача і, таким чином незаконно визнала право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , яка належала ОСОБА_6 .

В подальшому право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено за ОСОБА_5 , який згідно із договором купівлі-продажу від 31.12.2005 р. продав її іншій особі за 32 000 грн., що в 244 рази перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим було завдано значних матеріальних збитків ОСОБА_6 у вказаному розмірі та шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу судових органів.

Дії ОСОБА_4 відповідно до обвинувального висновку кваліфікуються за ч. 1 ст. 364 КК України, як зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам.

Окрім того, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні передбаченого ч.2 ст. 364 КК України злочину, - зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам.

Згідно із обвинувальним висновком, 23 травня 2006 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_8 із позовом до ОСОБА_9 та Піківецької сільської ради «Про стягнення боргу» та визнання права власності на недобудований будинок АДРЕСА_2 в рахунок боргу, який йому винен ОСОБА_9 , посилаючись на те, що відповідач позичив у нього в 1998 році 2500 доларів США, які на цей час не повернув, надавши в підтвердження копію боргової розписки. При цьому позовна заява не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК, так як в ній не була зазначена ціна позову та не додані документи, що підтверджують сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Незважаючи на це, суддя ОСОБА_4 маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи на посаді судді, діючи умисно, в інтересах третіх осіб ОСОБА_8 , зловживаючи наданою їй владою та службовим становищем всупереч інтересам служби, з метою визнання права власності на недобудований будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_8 , всупереч ст.121 ЦПК України, не вирішивши питання про усунення недоліків позовної заяви, винесла ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначила попереднє засідання. При цьому в попереднє засідання відповідачі не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

В подальшому, призначаючи нові судові засідання, на які відповідачі не з`являлись, в порушення ст.ст.74-76 ЦПК не перевірила факт повідомлення відповідачів належним чином про час і місце судових засідань та безпідставно, всупереч вимог ст.224 ЦПК, провела заочний розгляд справи, за результатами якого, достеменно знаючи, що правовідносини, які виникають з договору позики регулюються статями 1046-1052 ЦК України, за умовами якого одна сторона - позичкодавець передає іншій стороні - позичкодавцю речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується їх повернути, тобто ОСОБА_10 повинен був повернути ОСОБА_8 2500 доларів США, при тому, що альтернативної норми цивільного кодексу України, яка б передбачала інше виконання зобов`язання, за відсутності згоди на це як позикодавця так і позичальника, відсутня, що витікає із змісту розписки, прийняла рішення не про стягнення боргу, а про передачу в рахунок боргу ОСОБА_10 його майна, і таким чином незаконно, усвідомлюючи, що судовий акт, який нею приймається, є неправосудним 26 червня 2006 року постановила завідомо неправосудне рішення по справі №2-1261-06, яким безпідставно визнала за ОСОБА_8 право власності на незакінчений будинок АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_11 , після чого цей будинок 29 грудня 2006 року був проданий від імені ОСОБА_8 за 142 800 грн. ОСОБА_12 , що у 816 разів перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим було заподіяно матеріальної шкоди ОСОБА_10 у вказаному розмірі, що спричинило тяжкі наслідки та шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу судових органів.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вини за поставленими їй за вину кримінальними правопорушеннями не визнала, давати показання суду відмовилася, скориставшись передбаченим ст. 63 Конституції України правом не давати показання відносно себе особисто, заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 364 КК України у зв`язку із закінченням строків давності через сплив трирічного строку для притягнення її до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального проступку, стороною обвинувачення в передбачений законом строк її вину доведено не було, вона не ухилялася від слідства і суду та не вчинила нового кримінального правопорушення; не заперечувала проти розгляду цього клопотання у відсутність її захисника ОСОБА_13 через його хворобу.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 (в частині обвинувачення за ч.2 ст. 364 КК України) в судове засідання вкотре не з`явилися, проживають в Республіці Білорусь, судові повістки на зазначену потерпілими адресу судом направлялися невідкладно, однак повернуті «Укрпоштою» через припинення в лютому 2022 р. поштового сполучення з Республікою Білорусь у зв`язку із військовою агресією росії.

Захисник ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, клопотань до суду не заявляв, зі слів підсудної перебуває на стаціонарному лікуванні.

Прокурор не заперечила проти клопотання, оскільки його вирішення є обов`язком суду.

З`ясувавши позиції учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 364 КК України ( в редакції станом на час скоєння кримінального правопорушення) зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, - карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За правилами ч.2 ст. 12 КК України (в редакції станом на 20.09.2022 р. - день розгляду клопотання) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно ч.2,3 ст. 4, ч.1 ст. 5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння ; часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності; закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, якщо з дня вчинення особою кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред.1960 р.) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

За правилами ст. 11-1 цього ж Кодексу суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі ст. 248 КПК України (в ред.1960 р.) при наявності обставин, передбачених статтею 7-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом; копія постанови протягом трьох діб після її винесення надсилається сторонам; на постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

Оскільки, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, з дня його вчинення минув трирічний строк давності, підсудна не ухилилася від досудового розслідування або суду та не вчинила нового злочину тяжкого чи особливо тяжкого, то за таких обставин необхідно звільнити її від кримінальної відповідальності за передбачене ч.1 ст. 364 КК України кримінальне правопорушення, кримінальну справу в цій частині закрити.

На підставі ч.2,3 ст.4, ч.1 ст. 5, ст. 12, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, керуючись п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1, ст.248 КПК України (в ред.1960 р.), суд, -

ухвалив:

Клопотання підсудної задовільнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальну справу в цій частині - закрити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення; постанова набирає чинності через сім днів з дня її проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: