Справа № 761/4855/22
Провадження № 1-кс/761/3123/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004181, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,
в с т а н о в и в:
11 лютого 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004181, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а саме: - об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 20, кв. 56, який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 20, кв. 57, який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» () із забороною вчиняти будь-які дії відносно вказаного майна, зокрема проводити будівельні роботи та здійснювати реконструкцію вказаного нерухомого майна, а також встановити заборону щодо відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що відділом дізнання Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004181, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Постановою старшого дізнавача відділу дізнання Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 21 січня 2022 року, об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 20, кв. 56, який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 20, кв. 57, який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0004181 від 17 листопада 2021 року.

За таких обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав наведених у ньому.

Власник майна директор ТОВ «Галаган Плаза» ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, обґрунтовуючи свою позицію тим, що жодних будівельних робіт не здійснюється та зазначений будинок не є пам`яткою архітектури.

Заслухавши клопотання прокурора, думку власника майна та його представника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора, та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, ані в клопотанні, ані в ході судового розгляду прокурором належним чином не доведено той факт, що потреби досудового розслідування щодо накладення арешту на нерухоме майно, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, на яке прокурором планується накласти арешт, а також відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речового доказу для кримінального провадження № 0004181 від 17 листопада 2021 року.

Також, слідчий суддя звертає увагу на суто формальний характер постанови дізнавача від 21 січня 2022 року, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідають об`єкти нерухомого майна, належні ТОВ «Галаган Плаза».

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Крім того, на переконання слідчого судді, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, з урахуванням того, що не встановлено належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Галаган Плаза» дійсно здійснюються будівельні роботи, без дозвільних документів, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода наобов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та накладення арешту у кримінальному провадженні № 0004181, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а саме на: - об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 20, кв. 56, який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» (); об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ТОВ «Галаган Плаза» ().

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 98, 131-132, 169-173, 233-234, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004181, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1