Справа № 137/45/19
Провадження №11-кп/801/35/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000319 від 08.12.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Літин Літинського району Вінницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника : ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілих: захисника-адвоката ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИВ :
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань та визначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Позовні вимоги щодо стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди задовільнити повністю.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді:
-за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст.185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 3 (три) роки. Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку від 18.12.2018р. № 398, у розмірі 572 грн. 00 коп.; висновку від 18.12.2018 р. № 521, у розмірі 572 грн. 00 коп.; висновку від 20.12.2018 р. № 898, у розмірі 1144 грн. 00 коп.; висновку від 21.12.2018 р. № 815, у розмірі 572 грн. 00 коп.; та висновку від 22.12.2018 р. № 817, у розмірі 715 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 3575 грн. 00 коп.
Скасовано арешт на мопед моделі «HondaDio», рама № НОМЕР_1 ; талон на мопед моделі «HondaDio», рама № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 ; матерчату рукавицю, всередині якої знаходились ручні ваги моделі «Domotec»; чоловічу флісову шапку моделі «KidsWearActive»; чоловічу куртку моделі «Glostory», у внутрішній кишені якої знаходився медичний шприц; поліпропіленовий мішок; дві мотузки; дві викрутки та металеві ключі, накладений ухвалою слідчого судді Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 02.11.2018р. у справі № 137/1797/18.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме радіатор охолодження двигуна до автомобіля моделі «Краз-250» 1985р. випуску; масляний бачок в зборі до двигуна автомобіля моделі «Краз-250» 1985р. випуску; центрифуга від двигуна «ЯМЗ-236» автомобіля моделі «Краз-250» 1985р. випуску; металевий дифузор радіатора охолодження до автомобіля моделі «Краз-250» 1985р. випуску, які згідно постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018р., передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набуття вироком законної сили, залишено у законного власника.
Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме мопед моделі «HondaDio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору, який згідно постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018р., визначено зберігати на території арешт майданчика Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику.
Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме талон на мопед моделі «HondaDio», рама № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 , який згідно постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018р., визначено зберігати в матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме ручні ваги моделі «Domotec», чоловічу флісову шапку моделі «KidsWearActive», чоловічу куртку моделі «Glostory», які згідно постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018 р., визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме матерчату рукавицю, медичний шприц, поліпропіленовий мішок, дві мотузки, дві викрутки та металеві ключі, які згідно постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018 р., визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме механічний годинник у дерев`яному корпусі на циферблаті якого наявна емблема із написом «Владимир», плоди грецьких горіхів, загальною вагою 30кг., які згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 15.12.2018р., передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , після набуття вироком законної сили, залишено у законного власника.
Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме візок для ручного перевезення вантажів (кравчучка), світло-сірого кольору, яка згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 15.12.2018р., передана на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 , після набуття вироком законної сили, повернуто законному власнику.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме сім квитанцій із ломбардів на ім`я ОСОБА_8 та гарантійний талон (інструкція з експлуатації) на пароварку моделі «Сінбо СФС 5703», а також два фотознімки протектора шини транспортного засобу, паперовий конверт із ілюстрованою таблицею до протоколу огляду гужової повозки від 10.12.2018р., в якій наявні фотознімки чотирьох протекторів шин гужової повозки та аркуш паперу із відкопійованими слідами рук, перші з яких згідно постанови слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 15.12.2018р., передані до Кімнати речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, а інші визначено зберігати в матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, залишено в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 4000 грн. 00 коп. В іншій частині цивільного позову заявнику відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 21094 грн. 88 коп. В іншій частині цивільного позову заявнику відмовлено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_8 31.10.2018р. приблизно о 16:00 год. діючи умисно, будучи підбуреним жагою до особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, приїхав на мопеді марки «HondaDio» до території, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 перелізши через металевий паркан, проник на вищевказану територію, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, демонтував із вантажного автомобіля марки «Краз-250» 1985р. випуску, запчастини, а саме: радіатор охолодження двигуна, вартість якого згідно висновку експерта № 398 від 18.12.2018р. становить 15762 грн. 70 коп.; бачок масляний в зборі до двигуна вартістю 700 грн.; центрифугу двигуна «ЯМЗ-236», вартістю 2132 грн. 70 коп.; металевий дифузор радіатора охолодження двигуна, вартістю 619 грн.60 коп. Під час вчинення протиправних дій, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, з причин, що не залежали від його волі, не зміг довести злочин до кінця, так як був помічений на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_6 .
Крім того, він же, в період часу з 12.11.2018р. по 07.12.2018р. (більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе), діючи умисно, будучи підбуреним жагою до особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження металевих грат вікна, проник до нежилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки викрав: механічний годинник у дерев`яному корпусі на циферблаті якого наявна емблема із надписом «Владимир», вартістю 800 грн.; електричну м`ясорубку марки «Startex» моделі «М18В», вартістю 946 грн. 67 коп.; електричну пароварку марки «Sinbo» моделі «SFS5703», вартістю 266 грн. 67 коп.; електричну сушарку для продуктів марки «Shivaki» моделі «SDH-5101», вартістю 600 грн.; електричну мультиварку марки «Elbee» моделі «Cook 250001», вартістю 1029 грн. 87 коп., бувшого у використанні візка для ручного перевезення вантажів (кравчучки), вартістю 251 грн. 67 коп., та плоди грецьких горіхів, загальною вагою 30кг., вартістю 540 грн. У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник до гаражного приміщення, звідки викрав заготівки для паркану із нержавіючої сталі, загальною масою 900 кг., вартістю 18000 грн. Заволодівши викраденим, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Внаслідок вчинення протиправних дій, ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22434 грн. 88коп.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 мотивовані тим, що неоспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини, вважає, що вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року щодо ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Судом першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_8 протягом короткого часу, а саме від 31.10.2018 року до 07.12.2018 року вчинив два навмисних тяжких злочини, тому до нього має бути застосовано покарання у виді реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
ОСОБА_8 , вчинивши щодо потерпілого ОСОБА_6 та завдавши йому матеріальної та моральної шкоди на суму 35089 грн позов не визнав, достовірно знаючи, що завдав йому матеріальної та моральної шкоди та пошкодив його майно, ні матеріальної та моральної шкоди не відшкодував, що не свідчить про його каяття, як зазначає у вироку суд, як обставину, що помякшує покарання.
Крім того, незаконність вироку суду полягає в тому, що суд частково задовольняючи позов, маючи відомості про те, що ОСОБА_8 не відшкодував матеріальну та моральну шкоду, скасував арешт накладений на майно обвинуваченого та повернув йому це майно, а саме мопед моделі «Honda Dio» рама №AF 34-4505076.
Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність стало наслідком невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості, відповідно до п.4 ч.1 ч.2 ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 мотивовані тим, що неоспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини, вважає, що вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року щодо ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Судом першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_8 протягом короткого часу, а саме від 31.10.2018 року до 07.12.2018 року вчинив два навмисних тяжких злочини, тому до нього має бути застосовано покарання у виді реального відбування покарання позбавлення волі.
ОСОБА_8 , вчинивши щодо потерпілої навмисний тяжкий злочин та завдавши їй матеріальної шкоди на суму 22 434,88 грн. ОСОБА_8 позов визнав лише частково, достовірно знаючи про заподіяну шкоду та пошкодження майна, матеріальної шкоди не відшкодував, що не свідчить про його каяття, як зазначає у вироку суд, як обставину, що помякшує покарання.
Крім того, незаконність вироку суду полягає в тому, що суд частково задовольняючи позов, маючи відомості про те, що ОСОБА_8 не відшкодував матеріальну та моральну шкоду, скасував арешт накладений на майно обвинуваченого та повернув йому це майно, а саме мопед моделі «Honda Dio» рама №AF 34-4505076.
Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність стало наслідком невідповідності призначеного покарання ступню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості, відповідно до п.4 ч.1 ч.2 ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

Прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 на апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подала заперечення просить залишити їх без задоволення, а вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року без змін.
В запереченнях прокурор зазначила, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час судових дебатів у повному обсязі погодилися із позицією сторони обвинувачення та у подальшому після проголошення оскаржуваного вироку суду із призначеним судом покаранням ОСОБА_8 .
До суду потерпілі звернулися із позовними вимогами, які суд задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_8 суму завданої шкоди, яка доведена зібраними під час досудового розслідування доказами (в межах обвинувального акту).
Щодо вказаних в апеляційних скаргах потерпілих доводів з приводу незаконного скасування арешту на майно ОСОБА_8 (мопеда моделі «HondaDio») відповідно до ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд першої інстанції при обранні міри покарання ОСОБА_8 ґрунтовно послався на вимоги матеріального права, практику ЄССЛ, тому вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року стосовно ОСОБА_8 та призначене покарання є законним.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заяву, в якій вказала, що вона є потерпілою у справі Сна час військових дій перебуває за межами України, просить справу розглянути за її відсутності, у межах поданої нею позовної заяви на відшкодування нанесених збитків з урахуванням рівня інфляції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , яка просила вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року залишити без змін, в задоволенні апеляційних скарг потерпілих відмовити, думку потерпілого ОСОБА_6 та його представника - захисника ОСОБА_11 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі, просили задоволити, захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги потерпілих не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного .
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, згідно характеристики характеризується з посередньої сторони, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, однак має дохід, одержаний від підробіток, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правових позицій Верховного Суду дійшов висновку, щодо доцільності призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України, визначивши максимальний іспитовий строк, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.

В апеляційних скаргах потерпілі виклали доводи щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, вважають що його виправлення не може бути без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
Підтримуючи свої вимоги апеляційних скарг про призначення покарання ОСОБА_8 без застосування ст. 75 КК України потерпілі під час апеляційного розгляду звертали увагу також на те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.
Вимоги потерпілих щодо реального позбавлення волі апеляційний суд вважає безпідставними.

Згідно роз`яснень Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається з вироку суду, суд першої інстанції, призначаючи покарання дійшов до переконання, що воно відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації дійшов правильного висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_8 буде покарання в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосування ст.75 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Під час апеляційного розгляду були досліджені та перевірені доводи потерпілого ОСОБА_6 щодо притягнення обвинуваченого ОСОБА_8 до кримінальної та адміністративної відповідальності.

З наданих Літинським районним судом Вінницької області копій рішень відносно ОСОБА_8 вбачається, що останній притягувався до адміністративної відповідальності 14.06.2011 року за ч.1 ст. 190 КУпАП, 21.06.2011 року за ч.1 ст. 191 КУпАП, 08.08.2016 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, 07.02.2020 року за ч.1 ст. 130 КУпАП, 17.07.2020 року за ч.4 ст. 85 КУпАП, 13.07.2020 року за ч.1 ст. 51 КУпАП, 21.05.2020 року за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Вищевикладене свідчить про те, що дійсно ОСОБА_8 притягувався до адміністративної відповідальності .
При цьому постановами Літинського районного суду Вінницької області від 14.06.2011 року, 17.07.2020 року провадження закривались за відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи до уваги види адміністративних правопорушень, те, що ОСОБА_8 притягувався до адміністративної відповідальності у 2011, 2016 роках, засуджений за кримінальні правопорушення вчинені у 2018 році за вироком Калинівського районного суду від 21.01.2020 року, притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення після прийняття рішення судом, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначення покарання.
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької від 15.07.2013 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.
Відповідно ОСОБА_8 вважається особою раніше не судимою.
Доводи потерпілого ОСОБА_6 , що станом на час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції ОСОБА_8 був розлучений, відповідно суд невірно зазначив, що він одружений, спростовується рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 20.02.2020 року про розірвання шлюбу.
Згідно характеристики Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 05.05.2022 року № 05-29/491 ОСОБА_8 проживає з дружиною ОСОБА_15 та малолітньою дитиною ОСОБА_16 , 2015 р.н., станом на 05.05.2022 року будь-яких компроментуючих даних на ОСОБА_8 не надходило.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необгрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання у апеляційних скаргах потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не наведено.
Доводи потерпілих про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання не спростовують висновки суду щодо застосування ст. 75 КК України.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

В апеляційних скаргах потерпілі просили повністю задоволити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Суд першої інстанції перевірив позовні вимоги, обгрунтував своє рішення.

Розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , суд в дотримання вимог ст. 128 КПК України, керуючись нормами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 57 60, 84, 88 ЦПК України, прийняв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 намагався викрасти запчастини, а саме: радіатор охолодження двигуна; бачок масляний в зборі до двигуна; центрифугу двигуна «ЯМЗ-236»; та металевий дифузор радіатора охолодження двигуна, які демонтував із вантажного автомобіля марки «Краз-250» 1985р. випуску, який належить ОСОБА_6 , однак не зміг реалізувати свій злочинний умисел з причин, які незалежали від його волі.
Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 01.11.2018р., дані запчастини були повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .
Суд, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, додані до цивільного позову документи, дійшов висновку, щодо відсутності підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_6 .
При цьому суд вірно зазначив, що у разі наявності належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог потерпілий ОСОБА_6 може предявити позов в порядку цивільного судочинства.
Щодо моральної шкоди суд врахував стан здоров`я потерпілого, характер та обсяг страждань, характер немайнових трат, наслідки, які стали для нього та його сім`ї психотравмуючими, обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, ускладнили можливості повноцінної життєдіяльності та викликали негативні психологічні переживання та дійшов висновку щодо доцільності задоволення позову на суму 4000 грн.
Під час апеляційного розгляду судом досліджено довідку міської клінічної лікарні № 1 м.Вінниця № 227 від 15.07.2011 року, виписку із акту огляду МСЕК № 671002 від 22.05.2011 року, згідно якої потерпілий ОСОБА_6 має третю групу інвалідності, виписку-епікриз із медичної карти № 19082 стаціонарного хворого нефрологічного відділення Центру нефрології та діалізу ВОКЛ ім. Пирогова, довідку до акту огляду МСЕК № 088590 від 01.12.2018 року, згідно якої потерпілий ОСОБА_6 має другу групу інвалідності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір моральної шкоди відповідає вимогам ст. 1167 ЦК та узгоджується з розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.)

Що стосується позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 викрав з будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_7 майно, згідно судово-товарознавчої експертизи, загальний розмір вартості якого (за виключенням повернутих речей) становить 21094грн.88коп.
Перевіривши належниим чином позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо часткового задоволення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі вартості викраденого майна та зазначив, що витрати на ремонт у разі підтвердження факту пошкодження обвинуваченим ОСОБА_8 належними та допустимими доказами можуть бути стягнуті у майбутньому в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення в частині вирішення цивільного позову належним чином вмотивовано, відповідає вимогам чинного законодавства, тому апеляційні скарги потерпілих в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.
Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).
Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування слідчий постановою від 01 листопада 2018 року, серед іншого, визнав речовим доказом мопед «HondaDio» чорного кольору, рама № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_8 , який визначено зберігати на території арештмайданчика Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Ухвалою слідчого судді від 2 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на: мопед моделі «HondaDio», рама № НОМЕР_1 ; талон на мопед «HondaDio», рама № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_8 ; матерчату рукавицю, всередині якої знаходились ручні ваги моделі «Domotec»; чоловічу флісову шапку моделі «KidsWearActive»; чоловічу куртку моделі «Glostory», у внутрішній кишені якої знаходився медичний шприц; поліпропіленовий мішок; дві мотузки; дві викрутки та металеві ключі, оскільки вони: підшукані, виготовлені, пристосовані як засоби та знаряддя вчинення вказаного кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження.
Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі речового доказу мопеду моделі «Honda Dio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору прийняв рішення про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 02.11.2018 року та безпідставно повернув мопед власнику обвинуваченому ОСОБА_8 .
Суд не врахував, що вказаний мопед моделі «Honda Dio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору був використаний обвинуваченим як засіб вчинення кримінального правопорушення.
При цьому суд не навів мотивів, з яких підстав не застосував спеціальну конфіскацію.
Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржений вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання долі речових доказів та в порядку ч.9 ст.100 КПК України, ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію вилученого в ході розслідування даного кримінального провадження мопеду моделі «Honda Dio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.
Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року змінити в частині вирішення долі речових доказів.
Виключити з резолютивної частини вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 року вказівку про повернення речового доказу, вилученого в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме мопеду моделі «Honda Dio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору законному власнику.
Доповнити резолютивну частину наступним.
В порядку ч.9 ст.100 КПК України, ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження мопед моделі «Honda Dio», рама № НОМЕР_1 , чорного кольору.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4