Справа № 755/6553/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.06.2022 за № 0001389 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 Кримінального Кодексу (далі КК) України,

у с т а н о в и в :
під час судового провадження, на підставі положень ст. 468 КПК України, 20.07.2022 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та потерпілим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим Суд в підготовчому судовому засіданні , на виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК, невідкладно зупинив проведення процесуальних дій і перейшов до розгляду угоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК, просив затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК.

Потерпілий ОСОБА_4 , розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважав за необхідне угоду затвердити.

Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні зауважила, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, а тому є дійсними підстави, аби цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені заходи.

Суд, заслухавши думку сторін угоди, прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК визнаючи, шляхом її укладення доведеним, що 08.06.2022 орієнтовно о 10:10 год. ОСОБА_5 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході комунікації та відпочинку, зважаючи на дружні відносини, які склались між ними, ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 наявну в нього банківську карту № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що видана АТ КБ «ПриватБанк», назвав пін-код від неї та попросив останнього вийти до магазину, щоб придбати для нього цигарки та алкогольні напої.

ОСОБА_5 погодився на вказану пропозицію взявши вказану банківську карту видану банком АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 , на направився до супермаркету «Фора», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 37.

Перебуваючи у приміщенні магазину «Фора» ОСОБА_5 , після придбання товарів, які були замовлені ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що він не буде перевіряти залишок коштів на банківській карті, а тому його дії певний час не будуть викриті, у останнього виник злочинний умисел на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, які наявні на банківській карті, що належить ОСОБА_4 , а саме шляхом зловживання довірою, й як наслідок, реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у приміщенні указаного магазину видаючи себе за власника банківської карти, знаючи заздалегідь пін-код від даної картки, знання якого представляло можливість безперешкодного зняття готівкових коштів з рахунку та використовуючи банківську карту потерпілого, скориставшись послугою «готівка на касі» у період часу з 10:24 год. по 10:26 год. наведеного дня зняв грошові кошти у сумі 3 000 гривень двома транзакціями.

Надалі, цього самого дня, тобто 08.06.2022, продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами, що належать ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою ОСОБА_5 знову прийшов по проханню потерпілого до вказаного магазину «Фора» та придбав замовлені останнім товари та керуючись корисливим мотивом, скориставшись послугою «готівка на касі» у період часу з 12:45 год. по 12:46 год. наведеного дня зняв грошові кошти у сумі 2 500 гривень двома транзакціями.

Тим самим ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, протиправно, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 у сумі 5 500 гривень, чим спричинив йому указану матеріальну шкоду.

Крім того, 09.06.2022 орієнтовно об 11:10 год. ОСОБА_5 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході комунікації та відпочинку, зважаючи на дружні відносини, які склались між ними, ОСОБА_4 попросив ОСОБА_5 вийти погуляти разом із собакою, на що останній погодився та при виході з помешкання забрав банківську карту № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що видана АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_4 , на направився до супермаркету «Фора», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 37.

Перебуваючи у приміщенні магазину «Фора» за наведеною адресою у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, які наявні на банківській карті, що належить ОСОБА_4 , а саме шляхом зловживання довірою, й як наслідок, реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у приміщенні указаного магазину видаючи себе за власника банківської карти, знаючи заздалегідь пін-код від даної картки, знання якого представляло можливість безперешкодного зняття готівкових коштів з рахунку та використовуючи банківську карту потерпілого, скориставшись послугою «готівка на касі» о 11:30 год. наведеного дня зняв грошові кошти у сумі 3 000 гривень однією транзакцією.

Тим самим ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, протиправно, повторно шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 у сумі 3 000 гривень, чим спричинив йому указану матеріальну шкоду.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК, оскільки заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч. 2 ст. 190 КК, оскільки заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч. 1 ст. 190 КК - обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 190 КК позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ст. 70 КК визначили покарання шляхом поглинання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання згідно ст. 75 КК України з іспитовим терміном у 1 рік.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступінь тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України та визначення строку випробування у порядку ст. 75 того ж Кодексу, то Суд враховує таке.

Положеннями статті 75 КК передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що питання визначення тривалості іспитового строку, який необхідно застосувати до підозрюваного/обвинуваченого, зокрема у випадку затвердження угоди про визнання вини, належить до дискреційних повноважень суду у визначених ст.75 КК межах.

При цьому поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року (справа № 205/7091/16-к, провадження за касаційною скаргою № 51-1532 км 19).

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених ст.75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 161/8590/19, провадження № 51-5646км19) правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

Відповідно слід констатувати, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, з огляду на, що, як термін іспитового строку, так і перелік обов`язків визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє та вважає за необхідне визначити іспитовий строк у 1 рік із покладенням обов`язків регламентованих п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, Суд

у х в а л и в:
затвердити угоду про примирення укладену 20.07.2022 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та потерпілим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР 15.06.2022 за № 0001389.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

? за ч. 1 ст. 190 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

? за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

С у д д я Оксана БІРСА