ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

17 березня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурорів Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів, застосованих відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -
встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2021 року за №0000250 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

У зв`язку із введенням Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, конвоювання осіб, які перебувають під вартою службою конвою припинено, тому судом було прийнято рішення про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
З огляду на обстановку, яка склалась в країні, у тому числі на території м. Одеси та Одеської області, у зв`язку із введенням воєнного стану, судове засідання проведено за відсутності потерпілого.

Крім того, через введення в Україні воєнного стану, в судовому засіданні вирішено лише питання щодо клопотань сторони обвинувачення про продовження запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених.
Прокурором ОСОБА_8 через канцелярію суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 . В обґрунтування заявлених клопотань прокурори зазначили, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до кожного з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не зникли та існувати не перестали.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, оцінивши доводи клопотань на предмет їх обгрунтованості та доведеності, приходить до наступних висновків.

Розглядаючи клопотання прокурора та оцінюючи доцільність продовження застосованого домашнього арешту до ОСОБА_6 та подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні клопотання прокурора суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; обвинувачений непрацевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Разом з цим, судом приймається до уваги твердження захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у останнього постійного місця проживання.

При цьому, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання щодо заявлених прокурором існування ризиків можливого переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 .
Ризик переховування від правосуддя, суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , (сімейний стан, місце проживання, засоби до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 2 ст.187 КК України.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати. Так само суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню та впливу на свідків чи потерпілого.
Однак за встановлених обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що існує лише мінімальна ймовірність того, що обвинувачений має можливість впливати на потерпілого та свідків у цій справі і зазначений ризик не є вирішальним для продовження тримання особи під вартою.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, судом враховується, що ОСОБА_9 є раніше не судимою особою.
Серед іншого, суд враховує, що ухвалою суду від 26.11.2021 року призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу обвинуваченого ОСОБА_7 з одночасним зупиненням судового провадження та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Однак, з того часу, майже чотири місяці ухвала суду не виконана, обвинуваченого до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради для проведення експертизи не доставлено.

Втім, необхідно оцінювати не лише наявність ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_7 на цьому етапі провадження.

Фактично, суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.
Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

Враховуючи тривалий час знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, з одночасним невиконанням ухвали суду від 26.11.2021 року про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 , без достатніх та обґрунтованих причин, без здійснення достатніх заходів спрямованих на реальне виконання ухвали суду та неналежна організація виконання ухвали суду від 26.11.2021 року в частині направлення та поміщення обвинуваченого ОСОБА_7 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради для проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи з не повідомленням про причини такого невиконання, а також неможливість продовження судового розгляду без наявності висновку експертів, суд приходить до висновку про недоцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, з огляду на його довготривалість, а забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі унеможливлення впливу на свідків та потерпілого, може бути досягнуто шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, заходу забезпечення кримінального провадження із покладенням на нього відповідних обов`язків.

При вирішенні питання про можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
Суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовжуване тримання обвинуваченого під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте прокурором не надаються докази того, що з`явилися нові ризики або існуючі ризики не зменшилися.
У Рішеннях ЄСПЛ - Ідалов проти Росії, Мамедова проти Росії зазначається, що серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Враховуючи все наведене у сукупності: час перебування під вартою, стадію судового розгляду, необхідність проведення експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , що в умовах воєнного стані може зайняти достатньої довгий час, наявність у Третьякова місця проживання та реєстрації, батька та брата, зменшення ризиків, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, суд вважає, що прокурор не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе на час розгляду клопотання запобігти встановленим та доведеним ризикам.
З огляду на те, що залишаються ризики переховування, тиску на потерпілого, свідків, суд при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України», заява № 33579/04 п. 62, в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
В судовому засіданні сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обираючи для обвинуваченого ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід суд враховує, що існуючі ризики залишаються актуальними, тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу необхідно їх врахувати та покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки визначені у ч. 5 ст.194 КПК.
Суд вважає, що нічний домашній арешт із покладанням процесуальних обов`язків визначених у ч. 5 ст.194 КПК, зможе уберегти від існуючих ризиків та забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим приходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
При розгляді клопотання прокурора ОСОБА_3 , про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд приходить до наступного.
Згідно з вимогами ст.181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
За змістом ч. 6 ст.181, ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується в силу положеньч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання особи під домашнім арештом, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під домашнім арештом, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під домашнім арештом.
При розгляді клопотання прокурора суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого; наявність у нього соціальних зв`язків та сім`ї, на утриманні батьків похилого віку, дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства та те, що він має постійне місце проживання, що підтверджено відповідними письмовими доказами.
При цьому, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання щодо заявлених прокурором існування ризиків можливого переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_6 .
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати. Так само суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню та впливу на свідків чи потерпілого, з урахуванням того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий до закінчення дії попередньої ухвали про тримання його під домашнім арештом, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом на два місяці.
Суд вважає, що нічний домашній арешт саме у період часу, який визначений судом раніше, із продовженням покладанням процесуальних обов`язків визначених у ч. 5 ст.194 КПК, зможе уберегти від існуючих ризиків та забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим приходить висновку про часткове задоволення клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_6 і, не вбачає підстав для збільшення періоду часу доби, коли обвинувачений має перебувати під домашнім арештом.
У зв`язку зі зміною застосованого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , для забезпечення проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, яка була призначена судом ухвалою від 26.11.2021 року, слід зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 після закінчення воєнного стану в Україні, самостійно з`явитися для проходження зазначеної експертизи до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9.
У зв`язку з тим, що продовження судового розгляду без отримання висновку експерта неможливе, суд вважає за необхідне судове провадження у даному кримінальному провадженні зупинити на час проведення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 370, 376 КПК України, суд, -
постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 відмовити.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на нічний домашній арешт, строком на два місяці, тобто до 17.05.2022 року включно, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час з 22-00 годин до 06-00 годин наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування із потерпілим, свідками та іншими учасниками кримінального провадження щодо обставин злочину, в якому він обвинувачується у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників Відділення поліції № 2 Одеського районного управління № 2 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, а саме з 17.03.2022 року та закінчується 17.05.2022 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», прокурору до відома; начальнику Відділення поліції № 2 Одеського районного управління № 2 ГУНП в Одеській області для виконання.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час з 22-00 годин до 06-00 годин наступної доби, та покладені на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України продовжити строком на 2 (два) місяці.

Строк дії ухвали суду про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та покладених обов`язків закінчується 17.05.2022 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 після закінчення воєнного стану в Україні з`явитися для проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9 для виконання ухвали суду від 26.11.2021 року в частині проведення експертизи.

Зупинити судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на час проведення судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22 березня 2022 року о 10:00 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/17514/21
Номер провадження № 1-кп/522/306/22
Головуючий суддя ОСОБА_1