Справа № 204/4507/22
Провадження №1-кп/204/502/22

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000119 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання вказав, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 11 травня 2022 року слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 липня 2022 року. У даному кримінальному провадженні було призначено низку експертиз, однак на цей час одну із них судово-лінгвістичну, призначену для виконання Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», не проведено. Також, у разі не затвердження угоди судом з тих чи інших підстав, вбачається необхідність у відновленні досудового розслідування на підставі ч. 7 ст. 474 КПК України. У такому разі, до моменту прийняття рішення судом щодо затвердження угоди про визнання винуватості або відмови у її затвердженні, незважаючи на невизнання винуватості або відмови у її затвердженні, незважаючи на визнання обвинуваченим своєї вини, продовжує існувати обґрунтований ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо можливого впливу з боку обвинуваченого, який в повному обсязі в порядку ст. 290 КПК України ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, на експерта у цьому кримінальному провадженні, з метою отримання певного висновку за результатами проведення експертизи. Також слід зазначити, що обвинувачений на початку досудового розслідування своєї вини не визнавав та намагався приховати факт вчинення ним кримінального правопорушення та відомі йому обставини та докази його вчинення, які були встановлені органом досудового розслідування у подальшому, за результатом проведення судових експертиз, тобто був факт намагання перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , просив повернути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу прокурору, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу повинно бути подано прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії ухвали суду, якою було обрано або продовжено строк дії запобіжного заходу. Строк дії ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2022 року закінчується 09 липня 2022 року. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , було подано прокурором до суду 07 липня 2022 року, хоча повинно було бути поданим не пізніше 04 липня 2022 року, тобто прокурором було порушено строк подання вказаного клопотання до суду. У зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу повинно бути повернуто прокурору.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком до 09 липня 2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Оскільки за своєю юридичною природою процесуальні дії або утримання від них виступають засобом реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників правовідносин, то й процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки.
Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Саме строк реалізації права може бути поновлений у встановленому порядку з відновленням і втраченої у зв`язку із закінченням строку можливості реалізувати право.
Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження.
Статтею 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, а саме покладено обов`язок на слідчого, прокурора, зокрема подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).
Таким чином, ст. 199 КПК України встановлює два процесуальних строки: п`ятиденний строк на звернення з клопотання про продовження строків тримання під вартою та строк розгляду клопотання слідчим суддею.
Ці строки є строками виконання обов`язку, а, отже не можуть бути поновлені. Перший, оскільки він носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст. 199 КПК України не пов`язує обов`язок слідчого судді відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.
Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 199, 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути вказане клопотання прокурора про продовження строку дії застосованого обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення з цих підстав прокурору клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Слід окремо зазначити, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не могло бути поданим до суду за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України, надійшов до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 06 липня 2022 року, ухвалою суду від 06 липня 2022 року по справі було призначено підготовче судове засідання на 07 липня 2022 року, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 надійшло до суду 08 липня 2022 року, клопотання обвинуваченому ОСОБА_3 в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» було вручено 07 липня 2022 року, захиснику вказане клопотання було вручено 07 липня 2022 року о 17 годині 10 хвилин.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно зі ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_3 може чинити незаконний вплив на експерта у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_3 у порядку ст. 290 КПК України в повному обсязі був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, з метою отримання певного висновку за результатами проведення судово-лінгвістичної експертизи, який на даний час органу досудового розслідування наданий не був, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Таким чином, оскільки на цей час ОСОБА_3 продовжує обвинувачуватися у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного у вигляді тримання під вартою строком до 05 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотання сторони захисту про залишення клопотання прокурора без розгляду та повернення клопотання прокурору відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1