Справа № 304/976/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/218/21 за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою спеціальною освітою, неодружену, раніше судиму вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України та призначено їй покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.
На підставі ст. 72 КК України невідбуте за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин переведено в арешт із розрахунку одному дню арешту відповідає 8 годин громадських робіт.
На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднано невідбуте обвинуваченою за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року покарання у виді арешту строком на 25 (двадцять п`ять) днів, і призначено їй остаточне покарання у виді арешту на строк 2 (два місяці) і 25 (двадцять п`ять) днів.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , є особою, яка за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначеннням їй покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин (ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2019 року вирок залишено без зміни). 07 травня 2019 року, провідним інспектором Перечинського районного сектору пробації був здійснений виїзд за місцем проживання засудженої, де її було поставлено на облік у Перечинському PC філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та під розписку ознайомлено з порядком, умовами відбування покарання у виді громадських робіт, наслідками за ухилення від їх відбування. Однак, від отримання направлення до Т. Полянської сільської ради ОСОБА_6 відмовилась та власноручно надала письмове пояснення щодо надання їй направлення на відпрацювання 200 годин громадських робіт. Надалі, засуджена відмовилась отримати направлення до Т. Полянської сільської ради № 39/8/715-19 від 08 травня 2019 року, і таке було направлено засудженій поштовим зв`язком, вiдповiдно до якого з 20 травня 2019 року вона повинна була приступити до відпрацювання громадських робіт (згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ОСОБА_6 особисто отримала вказане направлення 14 травня 2019 року). Проте, відповідно до повідомлення Т. Полянської сільської ради № 236/02-07 засуджена до відпрацювання громадських робіт не приступила. При цьому, 31 січня 2020 року, в приміщенні Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області у присутності начальника і провідного спеціаліста філії, а також оперуповноваженого СКП Перечинського ВП, засуджена ОСОБА_6 категорично відмовилась від отримання направлення до Т. Полянської сільської ради № 39/8/241-20 від 31 січня 2020 року та підписання попередження від 31 січня 2020 року, яке їй винесено за порушення умов та порядку відбування покарання, зокрема, відмова від відпрацювання громадських робіт, про що було складено відповідний акт. Таким чином, ОСОБА_6 , будучи засудженою вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року до покарання у виді громадських робіт стром 200 (двісті) годин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт, з 07 травня 2019 року по теперішній час, без поважних причин не з`явилася до Т. Полянської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, чим ухилилася від їх відбування. Цими діями обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає вирок незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що місцевий суд, при призначенні обвинуваченій покарання не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України, не врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , не взяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема те, що обвинувачена за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, потерпілі та шкода у кримінальному провадженні відсутні, відтак призначив обвинуваченій занадто суворе покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. На думку адвоката ОСОБА_7 , його підзахисній слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченій ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої береться до уваги те, що: обвинувачена належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої; апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченої на розгляд справи не визнавалась; під час апеляційного розгляду брав участь адвокат ОСОБА_7 , який подав у інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 апеляційну скаргу, і який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.
Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковані правильно.
З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначення покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченій ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі її покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що передбачене ч. 2 ст. 389 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченої раніше судима, за місцем проживання характеризуються посередньо, неодружена, не має на утриманні дітей чи осіб похилого віку, офіційно не працевлаштована, молода за віком, на обліках в психіатра та нарколога не перебуває, проживає з матір`ю, яка неодноразово зверталася зі скаргами щодо її побиття ОСОБА_6 ; відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 389 КК України є наближеним до мінімального.
Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджена згідно вироку Перечинського районного суду від 14.02.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином взяв до уваги, що кримінальний проступок за ч. 2 ст. 389 КК України обвинувачена ОСОБА_6 скоїла після ухвалення щодо неї вироку від 14.02.2018, та обґрунтовано застосував положення ч. ч. 1, 4 ст. 71 та ст. 72 КК України й призначив обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання у виді арешту на строк 2 місяці 25 днів, приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком, при цьому перевівши покарання у виді громадських робіт у арешт.
Призначене обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченої у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням щодо обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України, не врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_6 посередньо характеризується за місцем проживання, де проживає з матір`ю, яка неодноразово зверталася зі скаргами щодо її побиття ОСОБА_6 .
Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_6 не перебуває, потерпілі та шкода у кримінальному провадженні відсутні, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання як за ч. 2 ст. 389 КК України, так остаточного із застосуванням положень ч. ч. 1, 4 ст. 71 та ст. 72 КК України, і у свою чергу не дають підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.
При оцінці доводів апеляційної про застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, апеляційний суд бере до уваги те, що вказана норма може бути застосована при призначенні обвинуваченій особі покарання за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. Однак, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що в свою чергу в сукупності з наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище відомостями про особу обвинуваченої ОСОБА_6 не дає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2021 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: