Справа № 462/426/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000406 від 10.12.2021 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України,
встановив:

ОСОБА_4 , 09.12.2021 року близько 12 год. 50 хв., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, наніс останньому кілька ударів кулаками рук по обличчю, чим заподіяв відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1429 від 10.12.2021 року синець у лівій навколоочній ділянці, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_4 , 09.12.2021 року о 13 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_5 зі столу мобільний телефон марки «ZTE Blade А7 2019», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 вартістю 1 866 грн. 67 коп., на якому був силіконовий чохол, вартістю 40 грн., у якому знаходилась sim-карта мобільного оператора «Київстар» з мобільним номером абонента НОМЕР_3 вартістю 50 грн. на рахунку якої були грошові кошти у сумі 100 грн., із картою пам`яті вартістю 150 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 2 206 грн. 67 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті.
Потерпілий у судовому засіданні заявив, що претензій до обвинуваченого не має, шкоду відшкодовано.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушеннях, що йому інкримінується, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження та за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимогам ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.
При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Відтак при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках у лікаря-нарколога (а.с кримінального провадження 161) та лікаря-психіатра (а.с кримінального провадження 162) не перебуває, також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 186 та ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень та на підставі ст. 70 КК України призначити покарання у виді громадських робіт.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи становлять 1 029 грн. 72 коп. (а.с кримінального провадження 140).
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2021 року (а.с. кримінального провадження 119-120) та від 16.12.2021 року (а.с. кримінального провадження 152-153) було накладено арешт на речові докази, а згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути законним власникам.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України - 240 (двісті сорок) годин громадських робіт;
- за ч. 1 ст. 125 КК України - 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно визначити покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-21/22511-ТВ від 23.12.2021 року у розмірі 1 029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 коп.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2021 року, а саме на картонну коробку від мобільного телефона, на якій зазначено «ZTE Blade A7 2019», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 (а.с. кримінального провадження 119-120) - скасувати.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.2021 року, а саме на мобільний телефон марки «ZTE Blade A7 2019», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , в прозорому силіконовому чохлі (а.с. кримінального провадження 152-153) - скасувати.
Речові докази у кримінальному провадженні:
-договір з ломбарду (а.с кримінального провадження 38) - залишити у матеріалах кримінального провадження;
-картонну коробку (а.с кримінального провадження 109) - повернути законному власнику;
-мобільний телефон марки «ZTE Blade A7 2019», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 (а.с кримінального провадження 132) - повернути законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1