Справа № 141/822/19
Провадження №11-кп/801/398/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судового засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в :

17.03.2022 року до Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, але не більше 60 діб, який рахувати, починаючи із 31.01.2022 року.

До суду надійшло клопотання прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки на даний час кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції не розглянуто по суті, наявні ризики не змінились.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав своє клопотання та заперечив проти клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та думку адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти клопотання прокурора та підтримали клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання слід відмовити, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого цього запобіжного заходу.

Підстав чи обставин, які б заважали утримувати обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою у клопотанні захисника не наведено, лише процесуальні вимоги з посиланнями на норми, визначені ст.197 КПК України. Доводи у клопотанні захисника є необґрунтованими .

Необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу обумовлена спів розмірністю вчиненого ним кримінального правопорушення та завданими його діями наслідками, на даний час вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, переглядається у суді апеляційної інстанції, питання зміни запобіжного заходу на даному етапі судового розгляду є недоцільним.

Крім того, вирішуючи клопотання захисту, суд апеляційної інстанції приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 04.09.2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України» вказано, що суд зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 31.01.2022 року запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, але не більше 60 діб, який рахувати, починаючи із 31.01.2022 року.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до тяжкого злочину відповідно, на даний час кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції не розглянуто по суті, призначено до розгляду.

Розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З огляду на наведене вище Апеляційний суд вважає, що ризики, встановлені під час застосування запобіжного заходу, не припинились, на даний час кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції не розглянуто по суті, кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до тяжких злочинів, через що доцільно продовжити термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 401 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Клопотання прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строк тримання під вартою до завершення апеляційного розгляду кримінального провадження.

Копію ухвали негайно направити учасникам судового провадження і начальнику Вінницької установи виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10