Номер провадження: 11-кп/813/1266/22
Номер справи місцевого суду: 494/1797/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 07.04.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000507 від 27.10.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,-
встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Березівському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000507 від 27.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.
Ухвалою Березівського районного суду м. Одеси від 07.04.2022 року, частково задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, з визначенням розміру застави, строком до 08.06.2022 року.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом також враховано особу обвинуваченого, тяжкість можливого призначення покарання за результатами судового розгляду. Крім того, при прийнятті рішення суд вказав, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави змінити та застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжних заходів та визначив розмір застави, в межах визначених КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт. Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, оскільки ризики, які б могли слугувати підставою для продовження строку його тримання під вартою відсутні, а обвинувачення висунуте ОСОБА_7 необґрунтоване. Захисник також стверджує, що клопотання про продовження запобіжного заходу було подано до суду першої інстанції після 5 діб як закінчився строк дії попередньої ухвали, що унеможливлювало суд розглядати таке клопотання та ОСОБА_7 негайно мав бути звільнений з-під варти.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився та клопотань про розгляд за його участі не подавав. Але звернувся з клопотанням про розгляд апеляційної скарги без його участі.
В умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та за які може бути призначене покарання більше 6 років з можливістю конфіскації майна.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів, а тому доводи захисника щодо необґрунтованості обвинувачення є вочевидь декларативними.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на учасників процесу у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, тим паче останній має не зняту та не погашену судимість та знов вчинив злочин, що свідчить про його не бажання стати на шлях виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки ОСОБА_7 не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обставини даного кримінального провадження, характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази тих потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Доводи захисника про порушення строків звернення прокурора з клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, апеляційним судом не беруться до уваги та є вочевидь надуманими, з огляду на таке.
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 09.02.2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 09.04.2022 року, в свою чергу прокурор до спливу строку дії запобіжного заходу 04.04.2022 року звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та 07.04.2022 року судом було розглянуте клопотання прокурора, а тому враховуючи послідовність дій прокурора та суду не має підстав для твердження про порушення строків звернення прокурора з клопотанням, зокрема звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти.
Крім того, відповідно до виділених матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_7 будучи звільнений з місць позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу знов вчинив тяжкі злочини, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому злочинів, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння нею інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченої від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Разом з цим, апеляційним судом, встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки при визначені розміру застави суд не в повній мірі дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК, з огляду на таке.
Так, у відповідності до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:
1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах частково задовольнивши клопотання прокурора та продовживши строк тримання під вартою обвинуваченого.
Разом з тим, визначаючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд не дотримався вимог процесуального закону, оскільки визначивши заставу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд першої інстанції фактично вийшов за межі клопотання прокурора, оскільки прокурор звертався з клопотанням про продовження виключного запобіжного заходу на 60 діб, та не врахував те, що як на стадії досудового розслідування, так і при обранні запобіжного заходу на стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 було визначено заставу у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
З урахуванням вищенаведеного, слід констатувати, що суд першої інстанції безпідставно визначив максимальний розмір застави, визначений ст.182 КПК, оскільки взагалі не мотивував свого рішення в цій частині, в тому числі з огляду на розмір матеріальної шкоди, яка завдана в даному кримінальному проваджені.
За наведених обставин оскаржена ухвала в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.
Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.
Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на даному етапі судового розгляду обвинувачується ОСОБА_7 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який вчинив тяжкі злочини.
З урахуванням наведеного, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК, який на думку апеляційного суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
На думку апеляційного суду, розмір застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням захисника обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , з визначенням розміру застави, з покладенням на останнього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 07.04.2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000507 від 27.10.2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 .
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 05.06.2022 року включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 27.04.2022 року; Заставна сума за ОСОБА_7 (номер провадження №11-кп/813/1266/22; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).
Обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; 2) не виїзджати за межі Одеської області, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону.
Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до прокурора, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 05.06.2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4