Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/312/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 126-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький матеріали кримінального провадження №0000048 від 10.05.2021 за апеляційною скаргою прокурора Бобринецького відділу Знамянської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.04.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , не працює, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не військовозобов`язаного, раніше судимого:
-05.06.2015 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
-24.05.2019 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень;
-26.07.2019 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України - закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скаргі прокурор Бобринецького відділу Знамянської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарння у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції не зіставив фактичних обставин правопорушення в адміністративному та кримінальному провадженнях, не з`ясував наявність у даній справі умов, які не виключають подвійного провадження в рамках кримінального та адміністративного права, не врахував, що за фактом домашнього насильства за заявою ОСОБА_10 від 09.05.2021 ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності не притягувався, його систематичні дії призвели до психологічних страждань потерпілої та погіршення якості її життя, тобто до наслідків, які не охоплюються ст.. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї щодо своєї співмешканки ОСОБА_10 , за виключенням останнього епізоду від 09.05.2021, вчинення якого свідчить про закономірну послідовність (з 18.05.2020 до10.05.2021) його протиправних ді та наявність тенденції до продовження такої поведінки, тобто має системний характер, а отже і підвищений ступінь небезпеки таких діянь, оскільки вони посягають на охоронювані законом права, свободи та законні інтереси потерпілої, формують для неї триваючий стан страждання, унеможливлюють її нормальне існування, що в свою чергу не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 ч.2 КУпАП.

Короткий зміст суті справи:
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він перебуває на превентивному обліку відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за категорією «кривдник (сімейний насильник)» з 18 травня 2020 року.
Так, у період часу з 18 травня 2020 року по 10 травня 2021 року ОСОБА_7 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, безпричинно, умисно, систематично, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, вчиняв відносно останньої дії домашнього насильства психологічного характеру, що виразилося у словесних образах потерпілої нецензурними словами та призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки та позитивних емоцій, посилення негативних переживань.
Зокрема, ОСОБА_7 18 травня 2020 року близько 12 години 20 хвилин вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 дії домашнього насильства психологічного характеру, що виразились у формі нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_7 , відповідно до постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2020 року у справі №383/507/20, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення психологічного насильства до члена сім`ї з яким спільно проживає, і на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 09 січня 2021 року та 03 квітня 2021 року вчинив відносно ОСОБА_10 тотожні дії психологічного домашнього насильства, що виразились у формі нецензурних висловлювань на адресу потерпілої та погрози фізичною розправою, у зв`язку із чим ОСОБА_7 , визнано винним та відповідно до постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2021 року у справі №383/33/21, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення психологічного насильства до члена сім`ї з яким спільно проживає, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 гривень.
Відповідно до постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року у справі №383/349/21, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.173-2 КУпАП, за вчинення психологічного насильства до члена сім`ї з яким спільно проживає, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень.
Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 завдано психологічних страждань, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-21/4205-ПС від 25.06.2021 за результатами судової психологічної експертизи, проведеної Кіровоградським НДЕКЦ МВС України, ситуація здійснення домашнього насильства є психотравмувальною для потерпілої ОСОБА_10 , внаслідок таких дій останній спричинені страждання (моральна шкода).
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_10 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення наступним.
Судом встановлено, що за вчинення домашнього насильства, які мали місце 18 травня 2020 року, 09 січня 2021 року, 03 квітня 2021 року, ОСОБА_7 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 173-2 КУпАП та на нього накладені адміністративні стягнення у виді штрафу за тих же фактичних обставин провадження, щодо яких сформульовано обвинувачення в рамках кримінального провадження, що підтверджено відповідними постановами Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.06.2020 року, 19.01.2021 року, 21.04.2021 року (Т2 а.с.71-72, 74, 76-78).
Зіставивши фактичні обставини правопорушень в зазначених провадженнях, які є кримінальними у розумінні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення суперечить гарантіям, закріпленим у статті 4 Протоколу № 7, оскільки у випадку притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за статтею 126-1 КК України після його притягнення до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 173-2 КУпАП, за вказаними вище епізодами обвинувачення, які випливають з ідентичних фактів і які є по суті тими ж самими, порушуватиме принцип «non bisin idem» («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений статтею 61 Конституції України та частиною 1 статті 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Потерпіла ОСОБА_10 09.05.2021 року звернулась із заявою до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства (Т2 а.с.4). Фактично не здійснюючи розслідування за цією заявою, органи досудового розслідування використали матеріали, які стосувались фактів раніше вчинених ОСОБА_7 18 травня 2020 року, 09 січня 2021 року та 03 квітня 2021 року адміністративних правопорушень за частинами 1, 2 статті 173-2 КУпАП стосовно цієї ж потерпілої, та за якими він вже був притягнутий до відповідальності.
Притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, потерілу ОСОБА_8 , яка просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду без зміни, прокурора у кримінальному провадженні, який просив вирок суду скасувати та визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні пред`явленого обвинувачення, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2020 року у справі № 712/2341/15-к (провадження № 51-6364км19) зазначив, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У ч.2 ст.23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Враховуючи, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, то відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Прокурор в апеляційній скарзі порушував питання про дослідження письмових доказів, які були досліджені судом першої інстанції та оцінені судом першої інстанції.
Фактів неповного або з порушеннями дослідження судом першої інстанції обставин кримінального провадження в клопотання прокурором не наведено, і доводи його клопотання фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. За таких обставин колегія суддів прийняла рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки визначених у ч.3 ст.404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів прокурор в обґрунтування клопотання не зазначив.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.
Згідно з положеннями частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши надані стороною обвинувачення докази по справі як кожний окремо, так в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституція України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
У статті 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
З матеріалів провадження вбачається, що спричинення потерпілій ОСОБА_10 моральної шкоди за висновком експерта №СЕ-19/112-21/4205-ПС від 25.06.2021 року (а.с.95-103 т.2), тобто шкоди її психічному здоров`ю, підтверджує лише вчинення ОСОБА_7 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 статті 173-2 КУпАП, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вищевказаними постановами Бобринецького районного суду Кіровоградської області.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що за вчинення домашнього насильства, які мали місце 18 травня 2020 року, 09 січня 2021 року, 03 квітня 2021 року, ОСОБА_7 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1 та 2 статті 173-2 КУпАП та на нього накладені адміністративні стягнення у виді штрафу за тих же фактичних обставин провадження, щодо яких сформульовано обвинувачення в рамках кримінального провадження, що підтверджено відповідними постановами Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.06.2020 року, 19.01.2021 року, 21.04.2021 року (а.с.71-72, 74, 76-78 т.2).

Відповідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а, згідно ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як зазначено у ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави, а Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, один і той самий час, та сама поведінка особи). Високий суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.
Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи на підставі сукупності аналогічних адміністративних правопорушень, за кожне з яких вона зазнала стягнення, порушує принцип non bisin idem («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас у рішенні в справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) у разі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.
Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства. Сексуальне насильство виходить за межі цих форм і за наявності підстав кваліфікується за відповідними статтями КК України.
Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.
Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст. 126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».
З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 09.05.2021 року звернулась із заявою до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства (а.с.4 т.2). Органи досудового розслідування при внесенні відомостей до ЄРДР використали матеріали, які стосувались фактів раніше вчинених ОСОБА_7 18 травня 2020 року, 09 січня 2021 року та 03 квітня 2021 року адміністративних правопорушень за частинами 1, 2 статті 173-2 КУпАП стосовно цієї ж потерпілої, та за якими він вже був притягнутий до відповідальності, та залишили поза увагою заяву потерпілої про вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства 09.05.2021.
За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що притягнення особи двічі за одні і ті ж діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальне правопорушення є неможливим і суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
Суд першої інстанції вірно послався, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення суперечить гарантіям, закріпленим у статті 4 Протоколу № 7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, та суперечить приписам ч. 3 ст. 2 КК України.
За вчинені правопорушення ОСОБА_7 був притягнутий до відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, йому не інкримінувалось, то у цьому кримінальному провадженні відсутня обов`язкова підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК України (вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбачений цим Кодексом).
Прокурор надаючи вказані докази в суді першої інстанції, та посилаючись на них при розгляді апеляційної скарги не зазначив, які вимоги кримінально процесуального кодексу були порушені судом, як впливають зазначені докази на доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, не довів обґрунтування наявності вини останнього.

Колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження і постановити законний та обґрунтований вирок, а також підстав для його скасування, у тому числі, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Бобринецького відділу Знамянської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.04.2022, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2