Справа №585/2496/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/254/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся начальник державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність із вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-УІІІ вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2017 року (з урахуванням вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2011 року) в частині кваліфікації злочинів та призначення покарання за ст.309 ч.2 КК України, відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2021 року подання начальника державної установи «Роменська виправна колонія № 56» відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено та вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року приведено у відповідність із Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII. Своє рішення суд мотивував тим, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, з 01 липня 2020 року частина 2 ст.309 КК України не містить кваліфікуючої ознаки «повторність» та вчинення злочину «особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307,308,310, 317 цього Кодексу", у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 по вказаному епізоду підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 309 КК України, зважаючи на те, що обставин, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, передбачених ст. 61 КК України, не встановлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив розібратись з вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області та ухвалою вказати кінцевий строк відбуття покарання згідно з діючим законодавством.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначав, що Лозівський міськрайонний суд Харківської області у вироці від 17 листопада 2017 року не врахував строк відбуття покарання за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі з 22 квітня 2010 року по 21 квітня 2012 року, але під вартою він перебував за ч.1 ст.307 КК України з 22 квітня 2010 року в м. Харкові.

07 квітня 2022 року засуджений подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив звільнити його від кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі за ст..ст.309, 307 КК України, в зв`язку з тим, що він відбув вже строк у виді 8 років позбавлення волі, але його чомусь не зарахували в строк відбуття покарання строк з 22.04.2010 по 21.04.2012 року, просив об`єднати йому строки відбуття покарання.

Про призначення апеляційного розгляду даного кримінального провадження на 09 год. 30 хв. 20 жовтня 2022 року засуджений ОСОБА_6 був повідомлений завчасно, шляхом направлення поштового повідомлення на адресу ДУ «Роменська ВК № 56», в якій перебуває і з метою забезпечення прав останнього на участь у судовому засіданні, судом апеляційного суду було постановлено ухвалу про здійснення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 у режимі відео конференції між Сумським апеляційним судом та вказаною установою.

Однак, проведення відеоконференції за участі засудженого ОСОБА_6 виявилось неможливим, оскільки Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан і в даній установі на даний час відсутній як інтернет, так і інший зв`язок.

До початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява, в якій він просив провести судовий розгляд без його участі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснити розгляд даного провадження за відсутності апелянта - засудженого ОСОБА_6 , з врахуванням того, що його явка при апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища та подальше відкладення апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали, яка перебуває в Сумському апеляційному суді з квітня 2021 року, тобто понад 1 рік, на невизначений термін, не буде сприяти ефективності кримінального провадження та дотримання розумних строків судового розгляду та у відсутність інших учасників судового розгляду, без фіксування судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року були внесені зміни в КК України, які набрали законної сили 01.07.2020 року, зокрема до

- ч. 1 ст. 309 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців , або обмеженням волі на строк до п`яти років;

- ч. 2 ст. 309 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах,- карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

- ч. 1 ст. 185 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537, пункту 2 частини 2 статті 539 КПК України визначено, що під час виконання вироків місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За положеннями частини 2 та 3 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання і призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, 01 жовтня 2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся начальник державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність із вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-УІІІ вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2017 року (з урахуванням вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2011 року) в частині кваліфікації злочинів та призначення покарання за ст.309 ч.2 КК України, відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2021 року задоволено подання начальника державної установи «Роменська виправна колонія №56» про приведення вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із Законом України від 22.11.2018року №2617-VIII.

Суд першої інстанції розглядаючи подання начальника державної установи «Роменська виправна колонія №56» про приведення вироку відносно ОСОБА_6 у відповідність до вимог закону прийшов до правильного висновку про приведення вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2017 року справа №629/1053/13-к (номер провадження 1/629/8/17) яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307,ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого; за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (восьми) років с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2011 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання в виді 8 (восьми) років позбавлення волі с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22.04.2010 року по 21.04.2012 року та з 28.03.2013 року по 22.08.2013 рік, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 27.09.2017 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VІІІ, та вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого; за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ч.1ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2011 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання в виді 8 (восьми) років позбавлення волі с конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. В решті резолютивну частину вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2017 року справа №629/1053/13-к (номер провадження 1/629/8/17), залишити без зміни.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про те, що Лозівський міськрайонний суд Харківської області у вироці від 17 листопада 2017 року не врахував строк відбуття покарання за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі з 22 квітня 2010 року по 21 квітня 2012 року, але під вартою він перебував за ч.1 ст.307 КК України з 22 квітня 2010 року в м. Харкові, то їх колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року, суд зарахував даний період попереднього ув`язнення у строк покарання.

Щодо доводів апелянта про звільнення його від кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі за ст.ст.309, 307 КК України, в зв`язку з тим, що він відбув вже строк у виді 8 років позбавлення волі, але його чомусь не зарахували в строк відбуття покарання строк з 22.04.2010 по 21.04.2012 року, просив об`єднати йому строки відбуття покарання, то їх колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказаний строк попереднього ув`язнення був зарахований у строк покарання вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року, а тому підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи засудженого слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не вбачається.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, а відтак апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2021 року, якою подання начальника державної установи «Роменська виправна колонія № 56» відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено та вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року приведено у відповідність із Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4