Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2012/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
перекладача: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON» з перекладачем матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 23 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. І ст. 263, ч. З ст. 262, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 28.08.2022 року, однак судове слідство по даній справі не закінчено, оголошено перерву.

До суду 22.08.2022р. надійшло письмове клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, вказавши про наявність визначених в п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України ризиків. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Ризики не зменшились та не змінились, є дійсними та триваючими, виключають можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Обвинувачений є громадянином Азербайджану, не має в Україні офіційного місця проживання та роботи, не має документів на підтвердження законності перебування його на території України. Свідки в судовому засіданні не допитувалися, що може свідчити про ймовірність протиправного впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого, можливість переховуватися від суду.

В судовому засіданні прокурором клопотання підтримано з викладених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовженій терміну тримання під вартою підзахисного та просив змінити на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Звертав увагу на наявність у обвинуваченого цивільної дружини, яка має місце проживання в м.Житомирі, де орендує квартиру. Прокурором не доведено ймовірність впливу ОСОБА_7 на свідків. Останній наміру переховуватись від суду не мас, тривалий час перебуває під вартою, ризики недоведені та не підтверджені. Обвинувачений категорично заперечує свою причетність до злочину.Також захисник у зв`язку з недоведеністю вини тими доказами, які існуються в кримінальному провадження ствердно заявив про неминучість виправдувального вироку, та у зв`язку з цим намір звертатися до ЄСПЛ через безпідставне та вкрай трива утримування його підзахисного під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечив, пояснив, що в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе виконувати обов`язки і проживати з дружиною, докази його винуватості відсутні.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, а саме по 21 жовтня 2022 року включно без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про подовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосувати будь- який інший запобіжний захід, але не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що ухвала суду є невмотивованою, необгрунтованою, постановленою з істотними порушеннями норм процесуального закону та з неповним дослідженням всіх обставин провадження.

Зазначає, що розгляд клопотання пройшов з явними порушеннями, оскільки обвинуваченому не було надано належним чином перекладеного клопотання прокурора про подовження строку тримання під вартою, на що звернув увагу як сам обвинувачений так і його захисник, що свідчить про порушення права на захист.

Прокурором про розгляд даного клопотання не було належно повідомлено адвоката, не дивлячись на наявність в нього електронної адреси. При цьому враховуючи те, що обвинувачений не знає української мови, прокурор розраховував на швидкий та формальний розгляд даного клопотання судом.

Практика по розгляду даної справи порушення прав Обвинуваченого з боку даної колегії суддів відбуваються систематично, і колегія суддів не створює умов для неупередженого розгляду справи, а систематично їх порушує зневажаючи вимоги КПК України, практику Європейського суду з прав людини, Конвенцію по захисту прав людини та основоположних свобод

Таким чином стверджує, що з урахуванням того, що обвинувачений є громадянином Азербайджану судом при розгляді клопотання прокурора було порушено основний засади кримінального провадження, що визначені в ст. 7 КПК України і як наслідок було винесено не законну, протиправну ухвалу з явними та грубими порушеннями, яка як наслідок підлягає скасуванню навіть з формальних підстав

Ризики також не доведені після допиту потерпілого в судовому засіданні, який не впізнав в обвинуваченому нападника, зазначив, що нападників він впізнати не може.

У обвинуваченого є місце проживання, в якому він під час розгляду клопотання прокурора про подовження строків тримання під вартою зобов`язався знаходитись до винесення судом рішення, яке набере законної сили (копія договору оренди додається разом з документом, що посвідчує факт спільного проживання з його дружиною).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник Чаруха підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Додатково посилалися на наявність в ОСОБА_7 цивільної дружини ОСОБА_12 , яка по законам ОСОБА_13 є його законною дружиною, яка зможе забезпечити матеріальне утримання обвинуваченого, оскільки офіційно працює, а також місце проживання в орендованій квартирі в м.Житомирі. Крім того адвокат наголосив на тому, що ненадіслання йому прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою разом з усіма матеріалами провадження 15.08.2022, розгляд судом такого клопотання прокурора відразу після допиту потерпілого 23.08.2022 без надання перекладу такого клопотання для обвинуваченого та можливості підготуватися до його розгляду стало грубим та істотним порушенням прав обвинуваченого перш за все на захист.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням захисту було допитано в якості свідка ОСОБА_12 , яка за твердженням сторони захисту є цивільною дружиною обвинуваченого та законною дружиною за законами ОСОБА_14 , надавши при цьому копію свідоцтва про шлюб. Свідок пояснила, що проживає з ОСОБА_7 декілька років, працює та винаймає кімнату, тому може забезпечити чоловіка як житлом, так і матеріально. На підтвердження надала також копію договору найму від 23.07.2022 та копію трудової книжки.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, пояснення свідка, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

При цьому в ході судового розгляду відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання в ході розгляду провадження судом зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Обвинувачений є громадянином Азербайджану, не має в Україні офіційного місця проживання та роботи, на даний час не має документів па підтвердження законності перебування його на території України.

Свідки в судовому засіданні не допитувалися, що може свідчити про ймовірність протиправного впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого, можливість переховуватися від суду.

Характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність законних джерел доходів, не дивлячись на пояснення ОСОБА_12 , матеріальне забезпечення якої на даний момент викликає обгрнутовані сумніви, дає підстави вважати, що по справі існують обгрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, його можливість вплинути на встановлення істини по справі та в подальшому перешкодити виконанню процесуальних рішень по справі.

Обвинувачений з метою ухилення від покарання може переховуватися суду, ризик чого на думку суду є високим. При цьому суд вважає, що названі ризики досягають такого ступеню вірогідності, що жоден з менш суворих, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе відвернути зазначені ризики, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо можливості проживання ОСОБА_7 разом з дружиною в орендованій кімнаті, колегія суддів зауважує на тому, що договір найму, наданий в судовому засіданні ніде не зареєстрований, його достовірність викликає сумніви, а копія завірена самою ОСОБА_12 .

Крім того, навіть припускаючи його достовірність, слід зазначити, що право на проживання за вказаним договором належить лише ОСОБА_12 . За текстом договору не йдеться про можливе проживання інших осіб, в тому числі і чоловіка. Також стороною захисту не надано доказів того, що вказана кімната належить наймодавцю ОСОБА_15 , а у разі його власності не надано доказів його згоди на проживання обвинуваченого у разі його звільнення з-під варти під домашній арешт або особисте зобов`язання.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на встановлення істини по справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про порушення прокурором та судом першої інстанції прав обвинуваченого, не вручення перекладеного на азербайджанську мову клопотання про продовження строків тримання під вартою не можуть самі по собі свідчити про неправильність прийнятого судом рішення та про його обов`язкове скасування. Звертає на себе увагу той факт, що між обвинуваченим та захисником ОСОБА_8 договір на надання правової допомоги укладено незадовго до закінчення строку запобіжного заходу. Судом призначалися судові засідання для розгляду провадження по суті. Разом з тим до закінчення строку тримання ОСОБА_7 під вартою закінчити розгляд не представилося за можливе, і виникла необхідність в перерві в судовому засіданні. При цьому відповідно до положень ст. 331 КПК України суд повинен вирішити питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого навіть незалежно від наявності клопотань. Апеляційний суд безумовно звертає увагу на особливий статус обвинуваченого ОСОБА_7 як іноземця, який не володіє українською мовою. Разом з тим враховуючи наведені вище положення КПК України, присутність в судовому засіданні захисника, а також забезпечення судом обвинуваченого перекладачем дозволяє зробити висновок про відсутність настільки істотних порушень, які б безумовно свідчили про необхідність скасування ухвали суду. Тим більш, що зазначені обставини не вплинули на висновки суду про наявність відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і ними цілком обгрунтовується тривалість тримання під вартою обвинуваченого.

Що ж стосується доводів щодо недоведеності вини ОСОБА_7 , зазначені доводи виходять за межі даного розгляду, повинні бути заявлені в ході розгляду провадження в суді першої інстанції по суті.

Таким чином твердження захисника про відсутність ризиків та про те, що те, що клопотання прокурора було розглянуто судом поверхово, без врахування важливих даних є безпідставними.

Під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено доводи про те, що ризики, які слугували для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для продовження строку тримання під вартою на даному етапі розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене підстави для задоволення апеляційної скарги захисника з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 оглидо 21 жовтня 2022 року включно без визначення застави, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: