Справа № 464/2115/22
пр.№ 1-кп/464/340/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.07.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/2115/22, внесене 25.05.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000456, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною світою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дочку, не працює, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту обвинувачений ОСОБА_3 , -

та учасником провадження потерпіла ОСОБА_5

з участю його учасників, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 на строк 30 діб) 09 травня 2022 року о 17.40 год, перебуваючи на другому поверсі ТК «Шувар» на пр.Ч.Калини,36 у м.Львові, біля торгового павільйону № 480, що на підставі договору оренди належить ФОП ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_5 чоловічу куртку «SANTORYO» розміру М вишневого кольору, матеріал замша з двома передніми боковими кишенями та замком вартістю 3000 грн, після чого з викраденим, не оплативши, вийшов з ТК «Шувар».

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що на передодні мав день народження та наступного для поїхав на ринок «Шувар» купити куртку. Біля павільона на манекені зняв куртку і приміряв, хотів зайти в середину павільйону і заплатити, проте там було зачинено. Недовго думаючи, розвернувся і пішов. Розуміє, що вчиняв злочин, за що йому дуже соромно, просить вибачення за все у потерпілої і суду, зазначивши, що не може пояснити як таке сталося з ним, натомість дуже жалкує про вчинене. У подальшому добровільно працівникам поліції видав викрадену куртку без пошкоджень. Просить суд врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого та суворо не карати, надавши можливість виправитись, т.я. має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з ним, його матір`ю та його двома сестрами; матір дитини ніколи останньою не займалась, і не знають де вона є. Крім того, незважаючи на те, що він є наркозалежним, підробляє та отримує в місяць до 8000 грн.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні злочину є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.3 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим злочину, що згідно із ст.12 КК України, є тяжким й проти власності; особу обвинуваченого, який не має судимості, стан здоров`я (розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, контрольований прийом ПАР); є неодруженим, не працює, наявність у нього міцних соціальних зв`язків; перебування під наглядом в наркологічному диспансері з 2009 року, однак за даними висновку спеціальної МНК за № 39 від 08.06.22. не потребує застосування ст.96 КК України; проте не перебуває від наглядом у психоневрологічному диспансері; пом`якшуючими вину обставини органом досудового розслідування зазначене активне сприяння розкриттю інкримінованого, що знайшло своє підтвердження і під час судового слідства, а також під час його встановлено щире каяття; обтяжуючої вину обставини ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено; та приймаючи до відома посередню характеристику обвинуваченого без застосування ст.314-1 КПК України, яка є правом суду, а не обов`язком, указаний випадок не є винятковим, і указане питання перед судом учасниками судового провадження не порушувалося, відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.18. (справа № 534/2180/16-к); - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і поміщення до КВУ закритого типу та доходить висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, немає.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 378/256/20 висловлено правову позицію про те, що загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, який є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з ним і перебуває на його утриманні, уперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинивши вказаний злочин, як встановив суд, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю вчиненого, також під час судового розгляду проявив бездоганну процесуальну поведінку, усвідомив вчинене та висловив осуд своєї поведінки.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в мінімальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості кримінальних правопорушень та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення. Таке звільнення надасть можливість обвинуваченому, про що запевняв суд, змінитись в кращу сторону і щодо способу життя, і щодо поведінки, та виправдати довіру суду.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так ухвалою слідчого судді Сихівського районного районного суду м.Львова від 01.06.22. у даному кримінальному провадженні накладено арешт на майно - куртку вишневого кольору з маркуванням «SANTORYO» (замша без капюшона, з двома боковими кишенями, замком на передій частині) - без права відчуження, розпорядження та користування, і визнано таку речовим доказом по справі постановою слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 30.05.22., а також двд-диск із записом події згідно із постановою слідчого від 27.05.22. Відтак накладений арешт слід скасувати, а майно, яке знаходиться в камері зберігання ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області, слід повернути потерпілій, та двд-диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 з урахуванням відсутності клопотань сторони обвинувачення та призначеного покарання немає.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання позбавлення волі на строк п`ять років.
Звільнити ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного районного суду м.Львова від 01.06.22. на майно куртку.

Речові докази:
- залишити при матеріалах кримінального провадження двд-диск;

- повернути ОСОБА_5 куртку вишневого кольору з маркуванням «SANTORYO», що знаходиться в камері зберігання ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській обл.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_7