Справа № 675/2162/21
Провадження № 1-кп/675/29/2022
У Х В А Л А
"24" жовтня 2022 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000252 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 289 ч. 1, ст. 289 ч. 2, ст. 357 ч. 3 КК України,

в с т а н о в и в :
До суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту з автомобіля марки «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який накладений на вищевказане майно згідно з ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року.

В обґрунтування свого клопотання заявник зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом, який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 . У подальшому на даний автомобіль був накладений арешт. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене, із зазначеним автомобілем проведено усі необхідні слідчі дії та судові експертизи, а тому відпала необхідність у подальшому арешті вказаного транспортного засобу.

У судове засідання заявник ОСОБА_4 не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, вказавши, що своє клопотання підтримує.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечував.

Вивчивши клопотання, заслухавши доводи учасників провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що на розгляді в Ізяславському районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000252 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 289 ч. 1, ст. 289 ч. 2, ст. 357 ч. 3 КК України.

Постановою слідчого від 21 жовтня 2021 року автомобіль марки «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 даний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_6 . Зазначене рухоме майно перебуває у фактичному володінні та користуванні потерпілого ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року накладено арешт на вищевказаний автомобіль у виді заборони відчуження цього транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України суд повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Враховуючи те, що всі необхідні слідчі дії з арештованим транспортним засобом органом досудового розслідування проведені, чого не заперечував прокурор у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в подальшому застосуванні арешту даного майна відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту.

Відтак, клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 16, 28, 98, 100, 131, 170-174, 370-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року на автомобіль марки «ВАЗ 210994-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1