У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000130, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення автотоварознавчої експертизи № СЕ19/115-21/3348-АВ від 19.03.2021 р. в розмірі 817,25 грн., № СЕ19/115-21/3347-АВ від 02.04.2021 р. в розмірі 817,25 грн., всього на загальну суму 1 634,50 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить призначити обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`яке покарання.
Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість.
Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_5 активно співпрацював зі слідством, свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, сприяв розкриттю злочину та встановленню істини у справі.
На думку апелянта, поза увагою суду залишилось і те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, частково відшкодував майнову шкоду, а на час вчинення кримінального правопорушення мав тяжке сімейне та матеріальне становище, з тих підстав, що він хворіє на туберкульоз легень, у зв`язку із чим проходив лікування в Миколаївському туберкульозному диспансері. При цьому, на його утриманні знаходяться 5 неповнолітніх дітей.
Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25.01.2021 р. в період часу з 17.00 год. по 17.30 год., ОСОБА_5 , знаходячись за кермом автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджав поруч будинку АДРЕСА_2 , де на внутрішньому подвір`ї вищевказаного будинку побачив транспортний засіб, а саме мопед марки «VIPER», моделі «EXQ T21», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_8 . Обвинувачений помітив вказаний транспортний засіб і у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне повторне заволодіння вказаним транспортним засобом, реалізуючи який, ОСОБА_5 , підійшов до мопеду та покотив його до автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився поруч з буд. № 113 по вул. Великій Морській у м. Миколаєві. Обвинувачений погрузив мопед до багажного відділу автомобіля та зник з місця вчинення злочину у невідомому напрямку на зазначеному автомобілі. В подальшому ОСОБА_5 розпорядився викраденим транспортним засобом, а саме: мопедом марки «VIPER», моделі «EXQ T21», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди в розмірі 4 225 грн.
28.01.2021 р., приблизно о 02.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 171, де на внутрішньому подвір`ї будинку, біля під`їзду №8 побачив транспортний засіб мопед марки «Honda», моделі «Dio», чорного кольору, шасі № НОМЕР_3 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_9 . У ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне повторне заволодіння транспортним засобом, реалізуючи який, обвинувачений, діючи повторно, з метою обернення транспортного засобу на власну користь, підійшов до вказаного мопеду, взяв його та переніс до автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився поруч з буд. 171 по пр. Центральному в м. Миколаєві. В подальшому погрузив мопед до багажного відділу автомобіля. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку на автомобілі марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в подальшому розпорядився викраденим транспортним засобом за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі 5 915 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 1994 року, на психіатричному обліку не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, зі слів останнього, знаходиться на лікуванні у Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом туберкульоз легенів. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Обставини обвинуваченим ОСОБА_5 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Стосовно призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 1994 року,на психіатричному обліку не знаходиться. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття у скоєному, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Наявність тяжкої хвороби та перебування на утриманні 5 малолітніх дітей, на що посилається захисник, як на обставини, які пом`якшують покарання, не підтверджені матеріалами провадження та захисником будь-яких доказів цього до апеляційного суду не надано.
Втім, надаючи оцінку вказаним твердженням, апеляційний суд доходить висновку, що вони не є настільки виключними обставинами, які дають можливість для пом`якшення покарання, оскільки дані обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення, однак жодним чином не вплинули на протиправну поведінку обвинуваченого та не стали стримуючим фактором для ОСОБА_5 від вчинення противоправних дій.

Стосовно доводів захисника про активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, яка повинна бути врахована як пом`якшуюча, апеляційний суд доходить наступного.
Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про повідомлення ОСОБА_5 органам досудового розслідування таких обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які б ще не були встановлені ними на підставі проведених слідчих (розшукових) дій.
Відтак, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав вказану обставину такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

За наведеного, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, певні дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які в апеляційній скарзі посилається захисник та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, як і підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3