ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/6402/21 Номер провадження 11-кп/814/1388/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року,

встановила:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лозова Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

06 березня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений протягом усього строку відбування покарання поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане нею клопотання та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 7 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому має міцні соціальні зв`язки (сім`ю, зокрема дітей), добровільно відшкодував процесуальні витрати, стягнуті за вироком суду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, і , якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 06 березня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 28 лютого 2017 року приблизно о 23 годині, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, проник до офісного приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_10 мобільну, комп`ютерну та побутову техніку, загальною вартістю 4251 гривень, а також банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом (а.п. 17-18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 27 лютого 2019 року, кінець цього строку 27 серпня 2022 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_8 із 27 лютого 2019 року перебував у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 12 березня 2019 року засуджений відбуває покарання у ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де характеризується посередньо, 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що отримував попередження та 2 догани, які на даний час зняті, має 4 заохочення, працевлаштований з березня 2019 року на промисловій зоні установи, до праці ставиться задовільно, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, при цьому на критику реагує агресивно, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, сплатив стягнуті з нього за вироком суду процесуальні витрати в сумі 175 гривень 29 копійок, що підтверджується даними характеристики, довідками про заохочення, стягнення, працевлаштування, відшкодування витрат засудженим (а.п. 20-24).

Згідно з висновком характеристики установи виконання покарань ОСОБА_8 за час відбування покарання не довів своє виправлення та звільнення його умовно-достроково за ст.81 КК України є недоцільним (а.п. 20).

Викладене узгоджується з витягами з протоколів №20 від 13 травня 2020 року, №52 від 23 грудня 2020 року, №29 від 21 липня 2021 року, відповідно до яких ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого:

переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами утримання (або дільниці соціальної реабілітації) - як такого, що не стає на шлях виправлення (а.п. 25);

заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - як такого, що не став на шлях виправлення (а.п. 26);

умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - як такого, що не довів своє виправлення (а.п. 27).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка ОСОБА_8 не характеризувалась своєю сумлінністю, натомість навпаки була нестабільною та посередньою протягом усього строку відбування ним покарання. Окрім того, засуджений раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання на підставі ст.ст.75 та 81 КК України, однак зазначене не призвело до позитивних змін у його особистості, він належних висновків для себе не зробив та вчинив новий аналогічний тяжкий злочин проти власності в період невідбутої частини покарання. Це свідчить про стійку кримінальну спрямованість ОСОБА_8 та недієвість застосування щодо нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення.

Доводи ж захисника про наявність у ОСОБА_8 2 малолітніх дітей і дружини (а.п. 34- 36) самі по собі не вказують на доведення засудженим свого виправлення, не є доцільною та мотивованою підставою для застосування приписів ст.81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини провадження, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не вбачається.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4