Справа №591/1654/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/252/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
Іменем України

23 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/1654/22 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 16.05.2022, якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Охтирського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник підозрюваного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу та обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки підстав для затримання ОСОБА_10 , передбачених ст. 208 КПК, не було, а пред`явлена йому підозра у державний зраді є необгрунтованою. Також захисник просить визнати затримання ОСОБА_10 незаконним;

- прокурор ОСОБА_7 (із доповненнями) просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, так як слідча суддя необґрунтувала рішення щодо строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу до 08.06.2022, який з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень та особи підозрюваного є недостатнім для запобігання існуючим ризикам. Крім того, слідчим суддею не наведено мотивів не врахування ризиків, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

11.05.2022 до Зарічного районного суду м. Сум з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернулася заступник начальника СВ Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_13 , яке обґрунтувала тим, що ОСОБА_10 підозрюється у державній зраді, тобто в умисно вчиненому діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога наданні ворожій державі, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, а також в у вчиненні умисних дій щодо розповсюдження матеріалів із закликами до зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи особою, що є представником влади.

27.04.2022 і 08.05.2022 до ЄРДР за № 0000020 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111 КК, 09.05.2022 ОСОБА_10 затриманий в порядку ст. 208 КПК і йому вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів та вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється, то заступник начальника СВ УСБУ в Сумській області просила застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб без права внесення застави, так як інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 16.05.2022 до ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії ухвали визначений до 08.06.2022. Своє рішення слідча суддя умотивувала тим, що повідомлена ОСОБА_10 підозра є обґрунтованою, існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу і заперечила проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідча суддя дійшла висновку, що повідомлена ОСОБА_10 підозра є обґрунтованою, існують ризики того, що він може перераховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Однак таке рішення слідчого судді не є належним чином умотивованим і обгрунтованим.

Так, відповідно ч. 1 ст. 196 КПК, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Слідча суддя не дотрималася вказаних вище вимог кримінального процесуального закону, оскільки не вмотивувала у передбачений законом спосіб своє рішення щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме щодо обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому клопотання про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою містило посилання на наявність ризиків, передбачених п. 1-3, 5 КПК, однак в ухвалі слідчого судді вказано про існування тільки двох ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду і вчинення інших кримінальних правопорушень, але відсутні мотиви щодо недоведеності інших заявлених у клопотанні ризиків.

Крім того, слідчим суддею не вмотивовано, чому та з урахування яких саме обставин строк дії ухвали визначений саме до 08.06.2022, хоча строк досудового розслідування на даному етапі спливає 09.07.2022.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки завадили слідчій судді ухвалити законне, обгрунтоване і вмотивоване рішення щодо застосування запобіжного заходу, так як право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Консультативна рада європейських суддів у своєму висновку № 11 (2008) зазначає, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості це рішення, яке досягає правильного результату у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб, а згідно із теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ст. 9 КПК).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, з клопотання про застосування запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення, незаконно впливати на свідків і вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити ті, у яких підозрюється, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК: протоколами допитів свідків, проведення НСРД, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів враховує також судову практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що суд, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, рішення від 28.10.1994) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». При цьому питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінальних правопорушень є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя/суд зобов`язані дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, в той же час цей же слідчий суддя/суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та підозрюваної особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Виходячи з наведеного вище, мають місце заявлені у клопотанні ризики того, що ОСОБА_10 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду і вчиняти інші кримінальні правопорушення. Урахування тяжкості кримінальних правопорушень у цьому випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Є обгрунтованим і ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки на цьому етапі досудового розслідування проведений ще не весь комплекс необхідних слідчих дій, не встановлені всі обставини, що мають значення для досудового розслідування, в тому числі місце знаходження речей і документів, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні і містять відомості про обставини кримінальних правопорушень.

Ризик незаконного впливу на свідків підтверджується тим, що в ході досудового розслідування допитана значна кількість осіб, показаннями яких обґрунтовується повідомлена ОСОБА_10 підозра, тому він може вчинити певний тиск на цих учасників кримінального провадження, в тому числі шляхом використання телекомунікаційних мереж.

З урахуванням конкретних обставин вчинення правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, наслідків вчинених дій, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Вирішуючи питання про ув`язнення, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки установлені вище обставини свідчать про наявність всіх передбачених законом підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то після скасування ухвали слідчого судді колегія суддів вважає за необхідним постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але на строк не більше 60-ти днів у межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави згідно ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК, оскільки ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111 КК.

Доводи апеляційної скарги захисника про незаконність затримання ОСОБА_10 через відсутність підстав, передбачених ст. 208 КПК, колегія суддів не може прийняти до уваги, так як вирішення даного питання віднесено виключно до компетенції слідчого судді суду першої інстанції у порядку ст. 206 КПК, згідно якої кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (ч. 1). При цьому апеляційне оскарження будь-якого рішення слідчого судді суду першої інстанції постановлене в порядку ст. 206 КПК не передбачене нормами кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 16.05.2022 відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Клопотання заступника начальника СВ Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_13 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24:00 07.07.2022 включно без визначення розміру застави.

Виконання ухвали покласти на заступника начальника СВ Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_13 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_14 негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4