Справа № 675/1215/21
Провадження № 1-в/675/10/2022
У Х В А Л А
"28" березня 2022 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ізяславського районного суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про дострокове звільнення від призначеного покарання або заміну призначеного покарання більш м`яким,
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що він відповідно до вироку Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2002 року засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та у даний час відбуває покарання у Замковій виправній колонії № 58. Початок строку покарання рахується з 12 квітня 1998 року.
Засуджений зазначив, що 01 квітня 2021 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України» (заява № 63747/14 та 23 інші). Європейський суд у цьому рішенні визнав порушення ст. 3 Конвенції, а тому Ізяславський районний суд має розглянути питання про поновлення прав засудженого шляхом умовно-дострокового звільнення, замінивши невідбуту частину покарання більш м`яким. Враховуючи, що засуджений відбув більше 278 років ув`язнення, вважає цей термін достатнім для його виправлення та запобігання вчинення новим злочинів. Прогрес у напрямку виправлення засуджений уже зробив, подальше позбавлення його волі є невиправданим, адже для цього відсутні обрунтовані пенологічні підстави. Подальше тримання в установі виконання покарань суперечитиме ст. 3 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та ст. 28 Конституції України. Засуджений вважає, що національний суд має усунути вказане порушення, звільнивши його достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
В судовому засіданні ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримав.
Прокурор Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши пояснення засудженого, адвоката, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що подане клопотання задоволенню не підлягає.
ОСОБА_4 засуджений вироком Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2002 року за ст.ст. 190-1, 69, 223 ч. 2 КК України (в ред. 1960 р.), 187 ч. 4 КК України (в ред. 2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. 09 липня 2002 року Верховним Судом України зазначений вирок щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Відбуває покарання ОСОБА_4 державній установі «Замкова виправна колонія № 58».
У відповідності до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким врегульовані ст.ст.81, 82 КК України відповідно.
У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст.81, 82 КК України не передбачена.
У своїх поясненнях ОСОБА_4 вказує, що за визначенням Європейського суду з прав людини таке покарання, як довічне позбавлення волі по своїй природі являється катуванням та нелюдським видом покарання, що призводить до моральних страждань, пов`язаних із невизначеністю власної долі засудженого. А тому такий вид покарання суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України, та практиці Європейського суду з прав людини. Це також знайшло відображення у Рішенні Європейського суду з праві людини від 01 квітня 2021 року у справі «Фарзієв та інші (у т.ч. і ОСОБА_4 ) проти України», де вказано, що покарання має передбачати перспективу звільнення і можливість перегляду вироку.
На думку суду позиція ОСОБА_4 щодо його звільнення не або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не є переконливою.
Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми у разі набуття вказаним рішенням ЄСПЛ статусу остаточного держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Суд констатує, що станом на теперішній час питання умовного звільнення від відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, перебуває на розгляді законодавчого органу Верховної ради України, однак відповідний Закон ще не прийнято.
Таким чином, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про дострокове звільнення від призначеного покарання або заміну призначеного покарання більш м`яким.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1