Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000032 від 05.02.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.255 ,ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_11 ч.2 ст.255 ,ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.ч.4,5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.1 ст.240-1 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.2 ст.255 КК України
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_13 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 03 жовтня 2022 року. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено в повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 вважають ухвалу суду незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено ризиків, вказаних в клопотанні, доводи прокурора зводяться лише до тяжкості інкримінованого злочину, а доводи щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, взагалі відсутні. Зокрема наголошує про абсурдність ризику переховування від суду, оскільки велика кількість блок-постів, перевірка документів на вулиці працівниками правоохоронних органів унеможливить переховування.

Також вказує, що стан здоров`я обвинуваченого є незадовільним, тому він потребує невідкладного лікування, щоб не допустити настання незворотніх наслідків хвороби, оскільки в умовах слідчого ізолятора останній не отримує належного лікування, що ставить під загрозу його життя та здоров`я. Звертає увагу на те, що для проведення оперативного втручання для обвинуваченого адвокатом подавалися неодноразові звернення та запити, також не розпочато лікування в обвинуваченого гепатиту С, який було діагностовано в січні 2022 року.
Крім того зазначає, що суд не врахував позитивні характеристики ОСОБА_7 , наявність в нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, родини та утриманців.

Просить ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_14 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
На заперечення щодо доводів апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_7 вже здійснював спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, про що свідчить той факт, що на даний час останній обвинувачується Петровським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.392 КК України, тобто у вчиненні дій, що дезорганізують роботу установ виконання покарань. Також обвинувачується Кузнецовським міським судом у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.242 КК України. Тому, ризик переховування від суду, на думку колегії суддів, є цілком обґрунтований.
Щодо ризику впливу на потерпілого, то встановлено, що в ході досудового розслідування до потерпілого ОСОБА_15 застосовувалися заходи безпеки у зв`язку з надходженням погроз зі сторони ОСОБА_7 та учасників створеної ним злочинної організації за те, що потерпілий звернувся до працівників поліції. Дані обставини підтверджені протоколами за результатами негласних (слідчих) розшукових дій.
Також сторона обвинувачення неодноразово наголошувала, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення перебуваючи під слідством за скоєння іншого злочину, тому застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, підтверджує наявність ризику продовження його злочинної діяльності.
Доводи апелянта про те, що тривале перебування ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, колегія суддів вважає необґрунтованими, позаяк при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
На переконання колегії суддів апеляційного суду, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, дані обставини не змінилися, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Наявність тяжких захворювань, які можуть лікуватися в умовах слідчого ізолятора, не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню ОСОБА_7 під вартою. У разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, обвинувачений відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій може бути направлений до лікувальних закладів м. Рівне.
Крім того слід зазначити, що питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, до яких зокрема належать особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали суду щодо застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врегульовано наказом МЮ України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за № 212/20525 «Про затвердження порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має гарну репутацію є необґрунтованими, позаяк в оскаржуваній ухвалі суд, з посиланням на дані про особу обвинуваченого, дійшов до висновку про те, що вказані дані жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Отже, обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
УхвалуКузнецовського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000032 від 05.02.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.255 ,ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_11 ч.2 ст.255 ,ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.185, ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.ч.4,5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.1 ст.240-1 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.185, ч.2 ст.255 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2