Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1556/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

21 жовтня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду ОСОБА_2 , з секретарем судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249 від 08.12.2015 року,

щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троковичі, Черняхівського р-ну, Житомирської обл., неодруженого, непрацюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.262, п.6 ч.2 ст.115, п.13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 26.08.2022 року, ОСОБА_5 засуджено:

- за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.262 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч.3 ст.289 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В силу ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням невідбутого покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2008 р., призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню у вигляді тримання під вартою, продовживши термін дії запобіжного заходу на 60 діб, до 24 жовтня 2022 року, включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 встановлено рахувати з 03 квітня 2016 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 03 квітня 2016 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838 -7).

Від прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України є дійсними та триваючими, виключають можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на більш м`який. Посилається на те, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного вбивства, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, судовий розгляд наразі не завершено, що дає підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою виправдання своїх дій чи підтвердження власної версії подій з метою спотворення встановлення об`єктивної істини, а також те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши прокурора, який підтримав вказане клопотання, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи наступних підстав.
Станом на 21.10.2022 року судді члени колегії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають у відпустці, а тому склад колегії суддів не може вирішити клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
На даний час, на території України діє карантин встановлений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 26.08.2022 року, ОСОБА_5 засуджено: за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.1 ст.262 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі; за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.3 ст.289 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В силу ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням невідбутого покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2008 р., призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Враховуючи характер та обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких злочинів та умисне вбивство, не працює, одружився під час розгляду справи в суді, посередньо характеризується за місцем попереднього відбування покарання, на обліку в Житомирській обласній психіатричній лікарні та в наркологічному диспансері не перебуває, має ряд захворювань, інкриміновані злочини вчинено в період умовно-дострокового звільнення, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що на час постановлення ухвали, продовжують існувати обґрунтовані підстави вважати, що наявні не абстрактні, а конкретні ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та відповідно неможливості застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового засідання прокурор належним чином обґрунтував ризики, які передбачені статтею 177 КПК України та викладені в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд. А саме, ОСОБА_5 може впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, існуючі ризики не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам та наявні достатні правові підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.10.2022 року.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 26.08.2022 року неможливо закінчити до спливу строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто по 19 грудня включно.

Керуючись ст.ст. 199, 331, 405, п.20-5 Перехідних положень КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 19 грудня 2022 включно.

Строк дії ухвали по 19 грудня 2022 включно.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: