ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1020/22 Справа № 213/2453/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, який був тимчасово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час без визначеного місця проживання, в силу ст.. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 15 квітня 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз 22 грудня 2021 року, та строк дії якого закінчується 19 лютого 2022 року.
Враховуючи, що до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі неможливо, а обставини, що були підставою для взяття ОСОБА_8 під варту, на даний час не змінилися, суд визнав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2022 року включно.
Суд зазначив, що даний запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, санкції статті, яка передбачає міру покарання за інкримінований злочин, та перешкоджають ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 кв. з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, з покладенням відповідних обов`язків, а також негайно звільнити його підзахисного з-під варти.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, а й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду, а прийняте суддею рішення передчасне, не обґрунтоване і підлягає скасуванню, як таке що порушує принцип верховенства права та засади розумності, добросовісності і справедливості.
Вважає, що судом не в повному обсязі перевірені факти відносно ОСОБА_7 , відповідно до яких йому необхідно було продовжити саме таку міру запобіжного заходу, оскільки, на думку апелянта, відсутні обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.
На думку сторони захисту, в даному випадку має місце тривале тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , який станом на 21.02.2022 року тримається під вартою 3 роки 8 місяців, а саме з 11 червня 2018 року, а з урахуванням «закону Савченко» - 7 років 4 місяці.
Адвокат ОСОБА_6 зазначає, що кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підставу для втручання в право особи на свободу, але, на думку апелянта, в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення обвинуваченого від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування, тобто не доведення прокурором в судовому засіданні будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_7 від суду або реальних намірів вдатися до таких дій приводить до висновку про безпідставність існування такого ризику. До того ж, як зазначає захисник, необхідно взяти до уваги, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою.
Звертає увагу суду на позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують. Крім того, вказує і на те, що ризик можливості перешкоджання обвинуваченим належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.
Посилається апелянт і на те, що стороною обвинувачення не було доведено в судовому засіданні, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти настанню заявлених прокурором ризиків, до того ж, з огляду на те, що ОСОБА_7 має поганий стан здоров`я, захворювання на ВІЛ/СНІД, у в`язниці переніс інсульт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність судового рішення, прийнятого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону й належним чи дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування такого запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про існування обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання особи під вартою.
Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово було продовжено.
15 лютого 2022 року судом першої інстанції було розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, із матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, можливе покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, обставини вчинення цього злочину, мотив та спосіб його вчинення, а також стан здоров`я обвинуваченого, зокрема, наявність у нього ряду захворювань та відсутність переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, чи про неможливість забезпечення належного лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, які ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції стороною захисту не були доведені. Тож, доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом стану здоров`я ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.
З огляду на викладене суд також встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, не зменшилися і не припинили існувати, й дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 й доводи сторони захисту про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та належно з`ясувавши всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань, дійшов висновку про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим повністю погоджується й суд апеляційної інстанції.
На переконання колегії суддів, доводи захисника щодо необґрунтованості заявлених прокурором ризиків є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились та не припинили існувати, вони є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому з метою їх запобігання й було продовжено застосування щодо ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Всі інші апеляційні доводи захисника були предметом дослідження суду при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також поведінку обвинуваченого та положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та рішення ЄСПЛ Бевз та інші проти України від 25.06.2020 й Левченко та інші проти України від 11.04.2020 року колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишення без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4