ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2008/22 Справа № 191/551/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст.82 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що при заміні йому покарання він може офіційно працевлаштуватись та сплачувати кошти за виконавчими листами.
Стверджує, що адміністрацією установи йому не надана можливість офіційного працевлаштування.
Окрім того, він має спеціальність, відповідно до якої може будувати бомбосховища.
Зазначає, що він працює днювальним та приймає участь в благоустрої установи.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 має 2 заохочення, але тривалий час не працевлаштований, всупереч наданим ним пояснень бажання працевлаштуватися не проявляє, на заходи виховного характеру реагує не завжди правильно, вину у скоєному визнає частково та не розкаюється у вчиненому.
Також судом враховано, що ОСОБА_8 раніше відбував покарання за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, до нього було застосовано норми ст.82 КК України, однак, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги засудженого та просили її задовольнити, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_8 на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких дійшов до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання.
Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_8 за час його перебування в СІЗО м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 характеризується посередньо, має 2 стягнення та 2 заохочення. До роботи у відділенні ставиться посередньо, поставлені завдання виконує, але потребує контролю. Заходи виховного характеру відвідує систематично, але реагує на них не завжди правильно. Від участі у суспільно-корисному житті відділення та установи при можливості ухиляється. Не приймає участь у диференційованій програмі виховного впливу. Провину та суспільну небезпеку у вчиненому злочині визнає частково, не розкаюється. 15.09.2020 року рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення, та 15.09.2021 року - відмовлено у застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів своє виправлення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав 2 стягнення, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Крім того, наявність у ОСОБА_8 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 13.09.2017 року, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.
Доводи засудженого про те, що при заміні йому покарання він може офіційно працевлаштуватись та сплачувати кошти за виконавчими листами, а також, що адміністрацією установи йому не надана можливість офіційного працевлаштування спростовуються наявною в матеріалах провадження довідкою за особовою справою № 22-В-19, відповідно до якої, засуджений ОСОБА_8 на теперішній час працевлаштований на виробництві установи в цеху переробці пластмасових виробів, виконавчих листів не має (а.п.11 зворот).
Твердження засудженого про те, що він має спеціальність, відповідно до якої може будувати бомбосховища, не є безумовною підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки не визначене положенням ст.82 КК України.
Посилання засудженого на те, що він працює днювальним та приймає участь в благоустрої установи колегія суддів вважає таким, що не є підтвердженням того, що він став на шлях виправлення, оскільки з характеристики засудженого вбачається, що він до роботи у відділенні ставиться посередньо, поставлені завдання виконує, але потребує контролю, окрім того, виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_8 протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4