ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/148/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 286-1 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілих

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного у ЄРДР за № 0000466 від 08.07.2021 р, за апеляційним скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дідківці Білогірського району Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого на посаді механіка ТОВ Терн Транс Сервіс, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.
Зараховано в строк призначеного покарання термін його попереднього ув`язнення, що становить 4 (чотири) дні.
Строк відбуття призначеного судом покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 в його користь 13 728 грн. витрат на поховання; 52 646 грн. 86 коп. понесених витрат на лікування; 500 000 моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 500 000 грн. моральної шкоди.
Провадження у справі по розгляду цивільного позову Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради про стягнення із ОСОБА_7 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_12 - закрито.
Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно вироку, 07 квітня 2021 року близько 23 год. 50 хв. водій ОСОБА_7 , всупереч вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.2021 року, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем Daewoo моделі Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною лороги по проспекту Злуки міста в напрямку до вулиці 15 квітня міста Тернополя, наближаючись до нерегульованого переходу, який знаходиться неподалік супермаркету АТБ, що по проспекту Злуки, 45. В цей час, проїзну частину дороги проспекту Злуки в межах нерегульованого пішохідного переходу, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки «Daewоо» моделі «Sens» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переходив пішохід ОСОБА_12 . Під час руху ОСОБА_7 не був достатньо уважний та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 18.1 Правил дорожнього руху України та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, водій не зменшив швидкості руху, не зупинився, не надав дорогу та продовжуючи рух вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 спричинено відкриту черепно-мозкову травму з розходженням сагітального шва і перелом кісток склепіння та основи черепа з крововилами у речовину головного мозку та під його м`яку оболонку, котра супроводжувалася частковим тромбозом синусів твердої мозкової оболонки з розвитком розм`якшення (церебромаляції) речовини мозку, тобто тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер під час стаціонарного лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Тілесні ушкодження отриманні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перебувають у причинному наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_12 .
Порушення водієм автомобіля «Daewоо» моделі «Sens» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п. 2.3 (б), 2.9 (а), 18.1 ПДР України перебуває в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та смерті ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду необґрунтованим, ухваленим без всебічного, повного і об`єктивного дослідження особи обвинуваченого, з невідповідністю висновків суду стосовно визначення та врахування пом`якшуючих й обтяжуючих обставин і невірного трактування у вироку думок й позицій учасників справи і призначення занадто суворого покарання.
На думку апелянта, ухвалюючи вирок, суд не дотримався вимог ст.370 КПК України, п. 2 ч.1 ст.91 КПК України та п.2 ч.3 ст.374 КПК України.
Фактично, позиція захисту полягає в тому, що жодними належними та допустимими доказами не доведений факт керування ОСОБА_7 транспортним засобом на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, а також допущені грубі процесуальні порушення під час проведення досудового слідства.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що місцевий суд ігнорував його клопотання про визнання недопустимими ряду доказів у кримінальному провадженні, якими сторона обвинувачення доводить факт перебування ОСОБА_7 на час ДТП в стані алкогольного сп`яніння.
Зокрема, звертає увагу, що відібрання крові для проведення його експертного дослідження проводилось до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і тому нормами КПК не регламентувалось.
Вважає, що направлений для дослідження експертові зразок крові ОСОБА_7 із медичного закладу, слідчий повинен був отримати за ухвалою слідчого судді про надання тимчасового доступу і належним чином залучити до кримінального провадження у спосіб, передбачений КПК.
Зазначає, що суду, яке і стороні захисту не надані будь-які документи, які б підтверджували факт та обставини відібрання у ОСОБА_13 зразка крові та її опечатування.
Стверджує, що із висновку експерта від 14 квітня 2021 року № 470 вбачається, що спосіб упакування зразка крові наданого експертові, виконаний з порушенням Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, узгодженими 18.01.2011 року Департаментом розвитку медичної допомоги МОЗ України.
Такими порушеннями сторона захисту вважає, те, що на етикетці відсутні відомості про номер проби за реєстраційним журналом, ім`я, по-батькові та підпис медичного працівника; перехрестя не скріплене печаткою; етикетка довкола не закріплена прозорою клейкою стрічкою, відсутні відомості про кількість відібраних зразків.
Також зазначає про відсутність відомостей, які б свідчили про факт та час вилучення зразка крові із медичної установи, відомостей про особу, яка його вилучила та про документ, на підставі якого проведене вилучення, а також про час та обставини передачі зразка крові старшому слідчому СВ Тернопільського РУП в Тернопільській області ОСОБА_14 ..
Як процесуальним порушенням апелянт вважає, що до експертної установи, яка досліджувала зразок крові, останній передавався не працівниками лікарні КНП ТОМЦНЗ ТОБ, у якій проводився забір, а водій КУТОР ТОНД, хоча установи з такою назвою не існує.
Крім того, згідно постанови слідчого для дослідження експертам надавався скляний флакон, але по факту було надано експертам прозору пластикову пробірку.
Таким чином, апелянт робить висновок, що відомості про процесуальне джерело отримання зразка крові, який досліджувався експертизою, до матеріалів досудового розслідування не долучені і стороні захисту не відкриті, а тому відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в таких матеріалах, як докази. Також, сторона захисту вважає недопустимими доказами наявні в матеріалах справи документи за підписом т.в.о. слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_15 , з тих мотивів, що такого процесуального статусу як т.в.о. слідчого в КПК України немає, а процесуальні дії повинен виконувати слідчий, що узгоджується з положенням п.17 ч.1 ст.3 КПК України.
Звертає увагу на те, що суд не дав належної оцінки висновку експерта від 30.06.2021 року № СЕ-19/120-21/6668-ІТ стосовно того, чи мав технічну можливість водій ОСОБА_7 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода. Зазначає що, суд не дав оцінки цьому доказу і не допитав експерта для обґрунтування висновку, який, на думку апелянта є неоднозначним.
Одночасно, апелянт ставить питання про неправильно призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, вказуючи, що суд не в повній мірі врахував відомості про особу, його щире розкаяння та часткове відшкодування потерпілим витрат на лікування.
Стверджує, що суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 , керувався виключно позицією потерпілих, які просили призначити максимально суворе покарання, хоча повинен був урахувати їх думу поряд з іншими обставинами справ.
Також ставить питання про неправильно вирішені судом цивільні позови потерпілих, посилаючись на те, що суд необґрунтовано стягнув з обвинувачено матеріальні збитки та визначив надмірний розмір моральної шкоди.
Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року та ухвалити новий, яким виключити з обвинувачення факт порушення ОСОБА_7 п.2.9 (а) ПДР України; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.2 ст.286 КК України; призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки; застосувати положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Також просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої перевищує 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) гривень та відмовити в частині стягнення матеріальної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність його вини та правильність кваліфікації його дій, вважає, що суд обрав йому надто суворе покарання.
Просить врахувати, що він щиро розкаюється, жалкує щодо вчиненого, переживає постійний стрес.
Просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року, в частині призначеного йому покарання, та призначити основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду з мотивів неправильно призначеного покарання.
Вважає, що судом належним чином не враховано, що злочин, який вчинив обвинувачений, є тяжким; вчинений у важкому ступені алкогольного сп`яніння; наслідком такого злочину є смерть потерпілого ОСОБА_12 ; обвинувачений не відшкодував у повному обсязі майнову шкоду завдану своїми незаконними діями, а також моральну шкоду.
Звертає увагу, що обвинувачений вину не визнав та заперечував факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Стверджує, що суд не врахував думку потерпілих, які наполягли на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання та не вбачали в його діях та поведінці щирого каяття, засудження своїх дій і відшкодування шкоди.
Вважає, що суд помилково прийшов до висновку про наявність таких пом`якшуючих обставин, як розкаяння та часткове визнання вини.
Просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.
Також, представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , за змістом яких вважає вказані апеляційні скарги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував дії останнього за ч.3 ст.286-1КК України.
Стосовно доводів сторони захисту про визнання недопустимими доказів наголошує на тому, що положення ст.87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного (фундаментального) порушення прав і свобод людини, що у даному кримінальному провадженні допущено не було.
Заперечує доводи захисника обвинуваченого щодо неправильно вирішеного судом цивільного позову і стверджує, що суд ухвалив правильне рішення, задовольнивши цивільні позови потерпілих у визначеному розмірі та обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання вид, розмір та форма відбування якого зазначені в його апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_17 , який просить задовольнити апеляційну скаргу подану його захисником; потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, підтримали подану ними апеляційну скаргу і просять скасувати оскаржуваний вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким обрати ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років; прокурора, який вирок суду вважає законним та обґрунтованим, а призначене покарання таким, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і тому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, частково провівши судове слідство, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог закону, ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції дотримався.
Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове слідство та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.
Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, суд першої інстанції у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілих та обвинуваченого, а також протоколи слідчих дій та висновки судово-медичних і автотехнічних експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
Як встановлено з показань обвинуваченого ОСОБА_7 , недотримання ним вимог п. 2.3 (б) та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачений не заперечує.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 травня 2021 року підозрюваний ОСОБА_7 , в присутності свого захисника ОСОБА_8 відтворив обставини, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, а також були встановлені необхідні технічні параметри щодо визначення траєкторії, швидкості руху, режиму світла фар, видимості пішоходів з робочого місця водія автомобіля та інші, які в подальшому були предметом дослідження автотехнічних експертиз. (т.2 а. п.17-27)
Окрім того, його вина в порушенні правил дорожнього руху, що перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди стверджується висновком експерта № СЕ-19/120-21/5535-ІТ від 28.05.2021року, згідно з яким при встановлених слідством обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому комплексі вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля Daewoo Sens вимогам п.18.1 ПДР України призвела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання даної ДТП наїзд транспортного засобу на пішохода, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля Daewoo Sens зазначеним вимогам пункту Правил дорожнього руху України. (т.1 а. п.33-38)
За результатами судово-медичної експертизи № 357, проведеної 30.04.2021 р.-30.05.2021 р. підтверджено, що між отриманою ОСОБА_12 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмою голови і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. (т.1 а. п. 250-259)
З висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-21/6668-ІТ від 30.06.2021 року вбачається, що при заданому заданому комплексі вихідних даних, за умови руху автомобіля Daewoo Sens із швидкістю 50 км/год, водій автомобіля із заданого слідством моменту (моменту виходу пішохода із групи пішоходів) не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього, проте мав таку можливість з моменту настання конкретної видимості пішохода, який рухається нерегульованим пішоходним переходом. (т.1 а. п. 52-57)
Відсутність оцінки вказаного експертного висновку, на що звертає увагу адвокат ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_18 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
Як вбачається з матеріалів провадження, вказаний експертний висновок був предметом дослідження місцевого суду і відображений у вироку. При цьому, з урахуванням досліджених судом першої інстанції доказів, цей висновок об`єктивно підтверджує висновок про можливість водія автомобіля Daewoo Sens ОСОБА_18 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 , за умови дотримання вимог правил дорожнього руху.
Доводи сторони захисту щодо відсутності належних та допустимих доказів факту керування ОСОБА_7 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що зазначається в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 470, проведеної 13-14 квітня 2021 року, при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 , відібраного 08 квітня 2021 року о 01 год. 20 хв., виявлено етиловий спирт в концентрації 3,15 % (проміллє). (т.1 а. п. 214-216)
Забір крові у ОСОБА_7 для визначення ступеня його сп`яніння, а також проведення дослідження взірця крові проведено відповідно до вимог п.8 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 (надалі Інструкція), відповідно до якого у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути:
1) відібрано пояснення;
2) проведено медичне освідування;
3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;
4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.
Виходячи із системного аналізу вказаних нормативно-правових актів, забір аналізу крові у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, є процедурою, яка стосується проведення медичного освідування і тому такі дії можуть бути проведені до внесення відомостей в ЄРДР та не потребують необхідність отримання ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу, як про це стверджує захисник обвинувачено ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 .
Окрім того, посилання захисника на необхідність дотримання органом досудового розслідування вимог статей 159, 160 та 162 КПК при отриманні зразків для експертизи є безпідставними з огляду й на те, що дані про стан сп`яніння
підозрюваного у момент вчинення кримінального правопорушення не належать
до таємниці (у цьому випадку лікарської), що охороняється законом, оскільки
не вказують ні на факт звернення особи за медичною допомогою, ні на дані про
хворобу (діагноз, епікриз тощо) особи, ні про лікування, що було застосовано.
Також, колегія суддів вважає надуманими твердження сторони захисту про порушення вимог Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, узгодженими 18.01.2011 року Департаментом розвитку медичної допомоги МОХ України (далі Порядок), аналіз яких наведено в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 .
Зокрема, КНП ТОМЦСНЗ ТОБ (комунальне некомерційне підприємство Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань Тернопільської обласної ради), який 07.06.2019 року реорганізовано в КУТОР ТОНД (комунальна установа Тернопільської обласної ради Тернопільський обласний наркологічний диспансер, є однією й тією ж установою.
Тому, доводи захисника, що зразок крові ОСОБА_7 передавався не працівниками лікарні КНП ТОМЦНЗ ТОБ, у якій проводився забір, а водієм неіснуючої установи КУТОР ТОНД, є безпідставні.
Виходячи зі змісту експертного висновку № 470, порушень цілісності упаковки не відмічено і опис об`єкта доставленого для проведення експертизи, узгоджується з вимогами вищевказаного Порядку, що дозволяє ідентифікувати його як взірець крові ОСОБА_7 , відібраного 08.04.2021 року о 01 год. 20 хв. і виключає факт підміни об`єкту дослідження, про що стверджує адвокат ОСОБА_8 .
Що стосується розбіжностей у назві та фізичній структурі ємності, в якій знаходився взірець крові ОСОБА_19 , як то скло-пластик, флакон-пробірка, на що також звертає увагу апелянт, то, на думку колегії суддів, такі розбіжності, з урахуванням інших відомостей, що дозволяли беззаперечно ідентифікувати об`єкт дослідження, не є суттєвими і полягають у суб`єктивному сприйнятті виду такої ємності та матеріалу, з якого вона виготовлена.
Окрім того, факт керування обвинуваченим ОСОБА_7 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджується також дослідженим судом першої інстанції висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним о 01 год. 10 хв. від 08 квітня 2021 року. (т.1 а. п. 236-237)
Вказаним висновок також підтверджується, що за результатом огляду ОСОБА_18 , проведеного в медичному закладі безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, встановлено факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, з показань свідка ОСОБА_20 , місцевий суд встановив, що він працює лікарем та приймав участь у проведенні процедури для визначення стану алкогольно сп`яніння ОСОБА_7 , під час якої останній повідомив, що він вживав алкогольні напої.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вимог підпункту а пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, яким заборонено водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є правильними, належним чином обґрунтовані і сумнівів у колегії суддів не викликають.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про недопустимість доказів, здобутих при проведенні слідчих дій т.в.о. слідчого ОСОБА_15 , з тих мотивів, що такого процесуального статусу як т.в.о. слідчого в КПК України немає.
Колегія суддів виходить з того, що згідно п.17 ст.3 КПК України слідчий це службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Як вбачається з матеріалів провадження, на старшого лейтенант поліції ОСОБА_15 , який працював на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, покладено виконання обов`язків за посадою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області наказом начальника ГУНП в Тернопільській області від 23 березня 2021 року. (т.1 а. п.94)
Тому старший лейтенант ОСОБА_15 був уповноважений в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні. Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про порушення вимог ст.290 КПК України у зв`язку з відсутністю відомостей про процесуальне джерело отримання зразка крові, який досліджувався експертизою і невідкриття їй стороні захисту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки процедура заборі крові та порядок проведення експертного дослідження були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанцій і порушень, які б тягнули за собою визнання таких доказів недопустимими не встановлено.
Окрім того, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, сторона захисту не ставила питання про ознайомлення з такими відомостями.
Таке рішення в повній мірі узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у провадженні № 51-218 кмо 19 відповідно до якого відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів.

Узагальнюючи свої висновки щодо аналізу доводів сторони захисту, викладених в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 стосовно недопустимості доказів, колегія суддів звертає увагу, що положення ст.87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного (фундаментального) порушення прав і свобод людини, гарантованих у документах, які згадані в цій статті, що у даному кримінальному провадженні допущено не було.

За наведених обставин колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційних скаргах, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Що стосується доводів сторони захисту та представника потерпілих про неправильно призначене судом покарання, то колегія судді з ними не погоджується, виходячи з наступного.
За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид, строк та форму відбування покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та його підвищену суспільну небезпеку, що пов`язано із вчиненням злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння; наявність тяжких наслідків заподіяних злочином, які полягають у спричиненні смерті особі молодого віку; думку потерпілих, які просила застосувати найбільш суворе покарання.
Зважаючи на викладені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та призначення покарання в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України.
При цьому, суд врахував також всі наявні пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і ті, про які обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вказують в апеляційних скаргах визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування шкоди, а також дані про особу обвинуваченого, такі як його молодий вік, та те, що він раніше несудимий.
Твердження адвоката ОСОБА_8 , що судом прийнято за основу при визначенні виду та розміру покарання думку потерпілих, є безпідставним, оскільки призначаючи покарання, суд повинен врахувати думку потерпілого, яка, при цьому, не носить вирішального значення. Окрім того, наведені судом у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, не свідчать про визначальну роль думки потерпілих і спростовують доводи захисту в цій частині.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно положень ч.1 ст.75 КК України, про застосування якої ставить питання захисник обвинуваченого, звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути застосовано у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.
Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, а також для скасування вироку і призначення більш суворого покарання, про що просить представник потерпілих, колегія суддів не вбачає.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку, що доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_21 про неправильне вирішення судом першої інстанції позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заслуговують на увагу та є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу ОСОБА_7 була застрахована в АТ СК «Країна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4829117, укладеним на підставі Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV.
Це свідчить про те, що у відповідності до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4829117, оформленого на договірних засадах з АТ «СК «Країна» (строк дії з 08.09.2020 р. по 07.09.2021 р.), транспортний засіб, що належить ОСОБА_7 , а саме: автомобіль Daewoo моделі Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , забезпечений можливістю страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю громадянам при настанні страхового випадку.
В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_11 підтвердили, що за результатом розгляду страхової справи АТ «СК «Країна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із похованням та відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 49 728 грн., з яких 36 000 моральна шкода та 13 728 грн. витрати на поховання, а також виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відкошуванням моральної шкоди у розмірі 36 000 грн. його дружині потерпілій ОСОБА_10 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції потерпілому ОСОБА_9 у сумі 500 000 грн. та потерпілій ОСОБА_10 у сумі 500 000 грн. необхідно зменшити на суму відшкодування, яка виплачена страховою організацією. Тобто до 464 000 грн. (500 000 грн. - 36 000 грн. = = 464 000 грн.)
Крім того, зважаючи, що потерпілому ОСОБА_9 АТ «СК «Країна» відшкодовано витрати на поховання в сумі 13 728 грн., то в цій частині цивільного позову до обвинувачено ОСОБА_7 йому слід відмовити у відшкодуванні матеріальної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року відносно ОСОБА_22 , в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 слід змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди та відмовивши у відшкодуванні матеріальної щощдо витрат на поховання.
Клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 поданого до суду апеляційної інстанції про накладення арешту на майно (транспортний засіб Daewoo Sens, власником якого є ОСОБА_7 ) до задоволення не підлягає, оскільки це питання вирішено під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року. (т.1 а. п.65)

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовільнити частково.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 змінити.
Зменшити суму відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 до 464 000 (чотириста шістдесяти чотирьох тисяч) гривень.
Зменшити суму відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 до 464 000 (чотириста шістдесяти чотирьох тисяч) гривень.
В частині відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 витрат на поховання в сумі 13 728 (тринадцять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень відмовити.
В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді