ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1387/22 Справа № 202/4174/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000285, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000285.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №303273115 від 22.06.2022 (а.с. 75-80) встановлено, що:
- земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 5/6);
- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 1/1);
- квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 (1/3 частки), ОСОБА_12 (1/3 частки), ОСОБА_13 (1/3 частки).
Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_1 встановлено, що транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (а.с. 82 );
Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_4 встановлено, що транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (а.с. 81) .
Дані факти підтверджено наданими у судовому засіданні стороною захисту копіями договору купівлі-продажу на транспортного засобу 7221/22/018873 від 27.05.2022, договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та часткою земельної ділянки від 11.09.2015 НАР 260732 (а.с. 92-93, 98-101).
Таким чином, доводами прокурора про необхідність накладення арешту на визначене у клопотанні нерухоме та рухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки не надано жодного належного та допустимого доказу щодо права власності ОСОБА_9 на це майно.
Зазначає, що відповідно до змісту клопотання та обставин, встановлених у судовому засіданні встановлено, що квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності у рівних частках належить сестрі підозрюваного - ОСОБА_11 (1/3 частки), матері підозрюваного - ОСОБА_12 (1/3 частки) та племіннику підозрюваного - ОСОБА_13 (1/3 частки) в порядку приватизації вказаного майна (а.с. 75-80).
Інше рухоме та нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .
Доводи прокурора про те, що майно, а саме земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 з житловим будинком, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, а також транспортний засіб Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_9 давав дозвіл на купівлю вказаного майна не може бути прийнято до уваги, оскільки не надано належних доказів набуття ОСОБА_10 та ОСОБА_9 статусу подружжя (реєстрації шлюбу).
Також зазначає, що транспортні засоби марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 та марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 є неподільним майном. Тому, навіть якщо припустити, що вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та набуте у період шлюбу, виділити частку такого майна в натурі неможливо (висновок Верховного суду від 09.04.2020 у справі 676/2199/19 (провадження № 51-5641км19).
Вирішення у кримінальному провадженні спору про право власності на майно, зокрема його поділ зі виділенням часток є неприпустимим, що узгоджується із висновками Верховного суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), а також від 01.12.2020 по справі № 520/16693/15-к (провадження 51-4647км20).
Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного. (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ).
Також зазначає, що у клопотанні слідчий та прокурор зазначають, що постановою слідчого від 05.08.2022 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні для відшкодування завданих підозрюваним збитків.
Однак, зазначена постанова слідчого від 05.08.2022 до матеріалів справи не долучена та у судовому засіданні не надана.
При цьому слідчий суддя позбавлений можливості впевнитись у законності прийнятого слідчим процесуального рішення, датованого 05.08.2022, оскільки письмове повідомлення про підозру, відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, вручено ОСОБА_9 09.08.2022.
Також вказує, що враховуючи відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не вбачається підстав для задоволення клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.307 КК України у зв`язку із його необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставина справи.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
ОСОБА_9 та його захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, СВ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 від 21.06.2022 року, за за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч 3 ст. 307, ч. 3 ст. 3698 КК України.
Слідчий за погодженням з прокурором звернулись із клопотанням про арешт рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у користуванні ОСОБА_9 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на:
- земельну ділянку з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 5/6);
- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 ОСОБА_10 (розмір частки 1/1);
- квартиру, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 (1/3 частки), ОСОБА_12 (1/3 частки), ОСОБА_13 (1/3 частки).
- транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 ;
- транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .
08.08.2022 ОСОБА_9 затримано в порядку вимог ст. 208 КПК України.
09.08.2022, відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст.369 КК України.
25 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відмовлено в задоволенні клопотання прокурора.
Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя послався на те, що в судовому засіданні прокурором надано достатньо доказів щодо вагомості підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірну вигоду за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а надані слідчому судді докази є вагомими та достатніми для визначення обґрунтованості підозри в контексті практики Європейського суду з прав людини.
В свою чергу, текст письмового повідомлення про підозру містить пряме посилання на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за попередньою змовою з ОСОБА_15 , однак, із долучених до клопотання доказів, які обґрунтовують підозру у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про сам факт знайомства або спільних протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_15 . У наданому на дослідження протоколі огляду від 30.06.2022 дані щодо такої особи, як ОСОБА_15 відсутні. Крім того, відповідно до долучених до клопотання матеріалів - рапортів за результатами виконання доручення в порядку вимог ст. 40,41 КПК України від 04.07.2022 та від 08.07.2022 встановлено відомості щодо іншої особи, яка займається оптовим збутом та виготовленням наркотичних та психотропних речовин на території м. Вільногірська та в діях іншої особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, при цьому збувачем є саме ОСОБА_15 . Інші матеріали, отримані за результатами виконання доручення в порядку вимог ст. 40, 41 КПК України (рапорти щодо виявлення ознак кримінального правопорушення не містять відомостей щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Так саме і за результатами вивчення свідчень свідка ОСОБА_16 від 06.07.2022 та від 20.07.2022 встановлено, що закупівля психотропних речовин здійснювалась свідком ОСОБА_16 у чоловіків на ім`я ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
З огляду на викладене, додані до клопотання докази щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України не є вагомими.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №303273115 від 22.06.2022 (а.с. 75-80) встановлено, що:
- земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 5/6);
- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 1/1);
- квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 (1/3 частки), ОСОБА_12 (1/3 частки), ОСОБА_13 (1/3 частки).
Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_1 встановлено, що транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (а.с. 82 );
Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_4 встановлено, що транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (а.с. 81) .
Дані факти підтверджено наданими у судовому засіданні стороною захисту копіями договору купівлі-продажу на транспортного засобу 7221/22/018873 від 27.05.2022, договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та часткою земельної ділянки від 11.09.2015 НАР 260732 (а.с. 92-93, 98-101).
Таким чином, доводи прокурора про необхідність накладення арешту на визначене у клопотанні нерухоме та рухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не заслуговують на увагу, оскільки не надано жодного належного та допустимого доказу щодо права власності ОСОБА_9 на це майно.
В даному випадку обмеження права власності добросовісних власників рухомого та нерухомого майна, які не мають статусу підозрюваних у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту конфіскація майна підозрюваного.
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів недостатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, про те, що в даному випадку обмеження права власності добросовісних власників рухомого та нерухомого майна, які не мають статусу підозрюваних у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, як правильно зазначив слідчий суддя, у клопотанні слідчий та прокурор зазначають, що постановою слідчого від 05.08.2022 вказане в клопотанні майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні для відшкодування завданих підозрюваним збитків.
Однак, дана постанова слідчого від 05.08.2022 до матеріалів справи не долучена.
Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту вказаного в клопотанні слідчого майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність останніх у даному кримінальному провадженні, а прокурор, обґрунтовуючи подане клопотання про арешт майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону. Слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, встановив наслідки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, правові підстави та мету, з якою прокурор просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно та прийшов до обґрунтованого висновку у недоведеності з боку сторони обвинувачення необхідності у накладенні арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра залишити без задоволнення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000285 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4