Справа № 164/1561/20 Провадження №11-кп/802/27/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.2, 3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком суду ОСОБА_8 , 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Маневичі Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 1) 20.11.1997 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.2 ст.142 КК, ст.44 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 05 квітня 2001 року Апеляційним судом Волинської області за ч.1 ст.187 КК України на 2 роки позбавлення волі; 3) 30 березня 2006 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 4) 15 лютого 2012 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2012 року ухвалено вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, покарання відбув, засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

- за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбування - 3 (три) роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню - у виді домашнього арешту.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп. судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи, 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 15 коп. судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи, а всього судові витрати на загальну суму 1797 (одна тисяча сімсот дев`яносто сім) грн. 95 коп.
Речові докази: пральну машину „Донбас-3 - передано власнику ОСОБА_9 ; велосипед „Spirit - передано власнику ОСОБА_10 .
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 27 липня 2020 року біля 11 год. 20 хв. в смт.Маневичі Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, переконавшись, що його ніхто не бачить, через хвіртку проник на територію огородженого подвір`я ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав пральну машину „Донбас-3, вартістю 616 грн. 67 коп., що знаходилася під парканом, яка належала ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_8 21 серпня 2020 року біля 10 год. 30 хв., в смт.Маневичі Волинської області, перебуваючи на території подвір?я ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед „Spirit, вартістю 2400 грн., що знаходився під огорожею, який належав ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 належним чином не було враховано тих обставин, що він активно сприяв розкриттю злочинів, повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував потерпілим завдану шкоду, що фактично є обставинами, які пом`якшують покарання. Не взято судом до уваги і того, що ОСОБА_8 посередньо характеризується по місцю проживання, та думки потерпілих, які не мають жодних претензій до обвинуваченого та не наполягали на призначенні суворої міри покарання. Крім того, сторона обвинувачення в ході проведення судових дебатів просила застосувати до обвинуваченого положення ст.ст.75, 76 КК України. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок змінити, застосувавши до обвинуваченого інститут умовного звільнення від призначеного покарання, передбачений ст.ст.75, 76 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду кримінального провадження, до суду не з`явився. При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду провадження, до суду не подавав.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, а також не заперечував про розгляд провадження у відсутності його підзахисного, думку прокурора, який вважав скаргу безпідставною та не заперечував щодо апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинених кримінальних правопорушеннях та кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного внаслідок суворості.

Проте такі його доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 в оскаржуваній його частині вказаній нормі кримінального процесуального права відповідає.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що з урахуванням положень ст.12 КК України, вчинені ним кримінальні правопорушення відносяться до категорії нетяжких (ч.2 ст.185 ККУ) та тяжких (ч.3 ст.185 ККУ), дані про його особу, зокрема те, що він посередньо характеризується по місцю проживання, ніде не працює, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні умисні корисливі злочини в тому числі тяжкі, за що й відбував реальне покарання, однак належних висновків з цього не зробив, і після звільнення з місць позбавлення волі знову ж вчинив два умисні корисливі злочини, що, як вірно вказав суд першої інстанції, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій: ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив до відбуття 3 (три) роки позбавлення волі.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням інституту умовного звільнення, передбаченого ст.ст.75, 76 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі його захисника, апеляційний суд не знаходить.

Не є також підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання і та обставина, що прокурор в суді першої інстанції при призначенні покарання просив застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, оскільки суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, і саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, яке на думку колегії суддів, у разі призначення ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.75 КК України, не буде відповідати таким засадам та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, усі доводи захисника обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20.11.2020 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді