Справа № 302/19/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку з установою № 9 матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/45/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, не працюючого, має на утриманні двох малолітніх дітей,
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, до 11 березня 2022 року включно.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду перебуває кримінальне провадження, внесене 13.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК України. Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_8 подала клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до клопотання, 12.10.2021, приблизно о 21 год 30 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 1,54 проміле, що підтверджено висновком за результатами медичного огляду від 12.10.2021, керуючи автомобілем марки "Ауді А4" іноземної реєстрації, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням "Долина-Хуст" із с. Верхній Бистрий до с. Майдан, Хустського району Закарпатської області, де на дорозі відсутня дорожня розмітка, по краях з обох сторін наявні узбіччя, вологе асфальтно-бетонне покриття дороги, у темну пору доби, на прямому відрізку дороги, на початку с. Майдан проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху та, не впоравшись із керуванням, з`їхав кювет у праву сторону по напрямку свого руху, від чого автомобіль перекинувся. Внаслідок перекидання автомобіля пасажир ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер на місці дорожньо-транспортної пригоди, інші пасажири: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , госпіталізовані в ЛПУ «Міжгірська районна лікарня» з діагнозом забійні рани голови, ЗЧМТ, струс головного мозку. У клопотанні також вказується на те, що 13.10.2021 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду продовжено до 11.01.2022 включно, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики підтверджуються тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , тим, що потерпіла є його дружиною, а тому він може впливати на неї та інших свідків. До того ж, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , будучи засудженим 03.08.2021 вироком Міжгірського районного суду за вчинення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінального правопорушення, до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, який ним був сплачений, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин із необережності. З огляду на наведене, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, не дозволить запобігти вищевказаним ризикам.
В ухвалі суду вказується на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено, обвинувальний акт складено та затверджено 06 січня 2022 року і до Хустського районного суду такий надійшов 10.01.2022. Під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, на момент розгляду клопотання ще не досліджені, потерпіла та свідки судом ще не допитані. В ухвалі також вказується на те, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінального правопорушення порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, що указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання матеріалами (доказами). На думку суду, існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може ухилятися від суду та незаконним чином впливати на потерпілу, яка є його дружиною та проживає разом з ним, а також свідків. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, вважається таким, що не має судимості згідно з п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України, оскільки покарання у виді штрафу за вчинення ним кримінального проступку виконано шляхом сплати штрафу. Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що клопотання прокурора про необхідність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала є необґрунтованою, просить її скасувати. Стверджує, що у клопотанні стороною обвинувачення не наведено жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не надано доказів, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Апелянт також зазначає, що ОСОБА_6 потребує негайного оперативного втручання та стаціонарного лікування на ногу, травму і перелом якої отримав при ДТП, однак, на переконання апелянта, суд не вказував на ці обставини, а також не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна дитина з інвалідністю і потребує оперативного втручання на серце, у нього є дружина, яка ніде не працює та знаходиться на утриманні обвинуваченого. Також судом залишено поза увагою і те, що потерпіла сторона дружина ОСОБА_6 , жодних претензій до нього немає, що підтверджується нотаріальною розпискою. Просить звільнити ОСОБА_6 з-під варти, встановивши іспитовий строк, ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ( ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а відтак згідно зі ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин є тяжким), дані про особу обвинуваченого (відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілої, свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема потерпілу, яка є його дружиною, з огляду на те, що такі наразі судом не допитувалися; враховуючи тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 стороною обвинувачення доведено існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілу чи свідків, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не наведено у клопотанні жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , не надано доказів, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - колегія суддів вважає недоцільними і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна дитина з інвалідністю і потребує оперативного втручання на серце, у нього є дружина, яка ніде не працює та знаходиться на його утриманні обвинуваченого і жодних претензій до нього немає, що підтверджується нотаріальною розпискою.
Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 потребує негайного оперативного втручання та стаціонарного лікування на ногу, травму і перелом якої отримав при ДТП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в ДУ «Закарпатська УВП № 9», де підвартовим особам також надається необхідна медична допомога.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд обґрунтованим і належним чином умотивованим визнає і висновок суду першої інстанції про те, що без відповідних медичних документів суд позбавлений можливості дати оцінку стану здоров`я обвинуваченого і чи належним чином йому надається медична допомога в УВП № 9.
Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.
Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи потерпілу, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 спричинив загибель людини.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що строк дії ухвали від 11 січня 2022 року закінчився 11 березня 2022 року, що свідчить про те, що на момент розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала втратила чинність у часі.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2022 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 11 березня 2022 року включно, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :