Справа № 569/1916/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2015 року за № 0000311 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хорів, Острозького району, Рівненської області, українця за національністю, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , виконуючого обов`язки начальника відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Згідно обвинувального акта, затвердженого прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області радником юстиції ОСОБА_8 . 16.02.2016 ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що 10 вересня 2015 року близько 19 години 10 хвилин, ОСОБА_10 , який являвся засновником ТзОВ «Бей-Айдин», звернувся до виконувача обов`язків начальника відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_7 , перебуваючи в його службовому кабінеті, що розташований за адресою: м. Рівне, вул. 16 Липня, буд. 17, з проханням укладення договору на перевезення вантажу у вигляді дубової паркетної дошки, подачі відправлень чотирьох піввагонів зі станції «Клевань» до Республіки Узбекистан. Водночас, ОСОБА_7 достовірно знаючи про порядок та можливість укладення такого договору, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно- господарськими функціями щодо безпосереднього управління відділом перевезень, комерційним відділом та пасажирським сектором, використовуючи своє службове становище, повідомив ОСОБА_10 про можливість укладення такого договору та висловив прохання надати йому за це неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 1000 доларів США, із розрахунку 250 доларів США за один вагон.

У подальшому, 15 вересня 2015 року близько 18 години 17 хвилин ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_7 в його службовому кабінеті, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в ході чого було обговорено питання наявності документів необхідних для укладення договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за надані залізницею послуги. В ході цієї розмови ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_10 про свій намір одержати від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 1 000 доларів США, за вирішення питання про укладення вищевказаного договору. При цьому, ОСОБА_7 вказав ОСОБА_10 на узгодження питань щодо укладення договору із експедитором ОСОБА_11 , з яким в нього існує усна домовленість щодо сприяння у перевезенні вантажу.

17 вересня 2015 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_7 в його службовому кабінеті, для укладення договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Під час розмови з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 викликав по стаціонарному телефону співробітницю дирекції - інженера ОСОБА_12 та надав останній усну вказівку перевірити достатність необхідних документів для укладення договору та підготувати договір для його подальшого підписання.

30 вересня 2015 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_10 після підготовки усіх необхідних документів для укладення договору, діючи за порадою ОСОБА_7 взяти із собою спиртний напій та заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду, з`явився до службового кабінету останнього, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з питанням укладення договору. Близько 16 години 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_10 , діючи умисно та з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, одержав від останнього неправомірну вигоду у вигляді спиртного напою- коньяку «Ай-Петри» ємністю 0,5 л. вартістю 165 грн. та грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США (відповідно до курсу Національного Банку України становить 21 257 гривень), за сприяння у підготовці документів, видачі коду та укладення договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, передбаченого пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, а саме на перевезення вантажу у вигляді дубової паркетної дошки, а також організації подачі відправлень чотирьох піввагонів зі станції «Клевань» до Республіки Узбекистан.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища.

На думку сторони обвинувачення, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, підтверджується доказами, які досліджувалися під час судового розгляду .

Провівши судовий розгляд кримінального провадження, безпосередньо допитавши свідків, переглянувши оптичний диск DVD-R «TDK» № 13/333т від 16.09.2015 року дослідивши протокол за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії аудіо-, відео контролю особи від 30.09.2015 року, інші документи, як докази на які посилався прокурор та сторона захисту, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст.9 КПК України всебічно повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час ,місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини ,які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд, відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгяд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь підсудного.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення обґрунтовується наступними доказами, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду показав, що на даний час він виконує обов`язки начальника ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця». З 07.09.2015 року він виконував обов`язки першого заступника начальника Дирекції. До того з 2013 року працював на посаді начальника комерційного відділу. Для того, щоб забезпечити подачу вагонів на станцію відправлення необхідно укласти типову угоду, разом з договором вантажовласником подається пакет документів, при наявності всіх необхідних документів, як правило інженером ОСОБА_12 присвоюються відповідні чотирьохзначний та семизначний коди, узгоджується план на перевезення та оформляється електронний ключ. Лише після цього оформляється заявка а перевезення вантажів та попередня оплата на подачу вагонів. Підготовкою проектів договорів займається інженер ОСОБА_12 . Про відносини виконуючого обов`язки начальника Дирекції ОСОБА_7 з представником ТОВ «Бей Айдин» ОСОБА_10 йому нічого не відомо. Про всі події він узнав пізніше з мережі Інтернет. ОСОБА_7 ніколи не просив його посприяти в оформленні будь-якої документації чи в організації перевезень для ОСОБА_10 .

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що працює на посаді старшого інспектора з контролю за виконанням доручень Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця». Повідомив, що ні про кошти, ні про інші взаємовідносини між ОСОБА_15 та замовником вагонів кавказької зовнішності йому нічого не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що вона працює на посаді інженера ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця». Приблизно у вересні 2015 рокудо нех звертався громадянин неукраїнської національності з проханням присвоїти коди. Він надав свою електронну адресу, на яку вона відправила пакет документів, які потрібно зібрати та оформити. Даний громадянин їй не представлявся. ОСОБА_7 будь-яких вказівок та прохань , щодо оформлення вищевказаних документів громадянину неукраїнської національності їй не висловлював. Вказаний громадянин до неї приходив двічі. Документів так і не приніс, а лише кожного разу перепитував , щодо правильності оформлення документів.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що працював на посаді заступника начальника відділу перевезень з технічних питань ВП «Рівненська дирекція залізничних перевезень». Цей відділ організовує доставку вантажів до місця призначення. Пояснив, що він одного разу був свідком, як до кабінету ОСОБА_7 заходив чоловік кавказької зовнішності, але він не чув розмови, так як вийшов з кабінету. ОСОБА_7 повідомив йому, що цей чоловік хоче його дискредитувати, пропонує грошові кошти, але він його постійно направляє в комерційний відділ.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду показав, що працює заступником директора представництва АТ «ФГК» в Україні. Займається організацією вантажних перевезень в Російську Федерацію на країни СНД. ОСОБА_10 він не знає. ОСОБА_7 ніколи не звертався до нього з проханням організувати відправку вантажу до Узбекістану.

Суд вважає, що свідчення допитаних вище свідків не підтверджують (прямо не вказують) вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_10 не був допитаний судом, оскільки встановити його місцезнаходження не представилось можливим. Зокрема в матеріалах кримінального провадження знаходиться відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України , адресована Прокуратурі Рівненської області від 31.10.2019 року , в якій зазначено, що Головний центр не може надати інформацію, щодо місцезнаходження ОСОБА_10 , оскільки в листі не зазначено правових підстав для поширення інформації без згоди особи. Аналогічна відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України була надана на виконання ухвали Рівненського міського суду. Згідно дослідженого в судовому засіданні повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 12 січня 2016 року № 05-234 (т.2 а.п.148) зазначено, що громадянин Узбекистану ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 за обліками Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області не значиться.

Досліджений у ході судового розгляду диск із записом розмови, ініційованої ОСОБА_10 особисто (т.1 а.п.12), а також зроблена з нього стенограма розмови від 10.09.2021 року (т.1 а.п.7-11), в подальшому стали підставою для винесення слідчим суддею ухвали про проведення відносно ОСОБА_7 . НСРД.

Відповідно до Рішення Конституційного суду у справі № 1-31/2011 за конституційним поданням Служби Безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про

оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Таким чином, ухвала слідчого судді і, відповідно, негласні розшукові слідчі дії, які були проведені на її підставі, стали можливими виключно через використання слідчими органами інформації, отриманої в результаті дій, здійснених ОСОБА_10 , не уповноваженим на проведення такої діяльності, що є грубим порушенням прав та свобод ОСОБА_7 . Відповідно, сторона захисту вважає, що за таких умов ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД та власне результати НСРД є недопустимими доказами в силу вимог частини 1 статті 87 КПК.

Відповідно до статті 94 КПК суд, який розглядає обвинувачення по суті, зобов`язаний оцінити кожен доказ, серед іншого, й з точки зору його допустимості. Якщо сторони ставлять під сумнів, що обставини, за яких доказ було отримано, відповідають вимогам закону, суд зобов`язаний переконатися, чи не порушені правила його допустимості, у тому числі, чи дотримана належна процедура та гарантії, надані учасникам процесу. Законодавець наділяє суд, що встановлює факти, широкими повноваженнями при дослідженні та оцінці доказів, визначаючи у частині 2 статті 94 КПК, що жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, докази або інформація, що стали підставами для надання слідчим суддею дозволу на проведення НСРД, не виключаються законодавцем із числа тих обставин, які має дослідити суд під час оцінки доказів, оскільки ці обставини можуть мати важливе, - іноді вирішальне - значення для допустимості доказів.

Матеріали, отримані в ході НСРД, долучені до матеріалів кримінального провадження. На підставі цих матеріалів НСРД проведено ряд слідчих дій та експертиз, а саме:

-протокол огляду про результати контролю за вчиненням злочину з 15.09 по 30.09. 2015 року (т.1 а.к.п.28-31);

-протокол вручення і використання заздалегідь ідентифікованих засобів від 15.09.2015 року (т.1 а.к.п. 32-33) з додатками ( т.1 а.к.п.34-36);

-протокол вручення і використання заздалегідь ідентифікованих засобів від 29.09.2015 року (т.1 а.к.п. 37-38) з додатками (т.1 а.к.п.39-41).;

-протокол за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії аудіо-, відео контролю особи від 30.09.2015 року (т.1 а.к.п.43-54);

-протокол огляду місця події від 30.09.2015 року (т.1 а.к.п.55-58);

-протокол огляду предметів від 02.11.2015 року (т.1 а.к.п. 121-122);

-висновок судово-хімічної експертизи №793хс від 06.11.2015 року (т.2 а.к.п.8-11);

-протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (т.2 а.к.п. 33-54);

-висновок експертизи відео звукозапису №4718/4719 від 29.12.2015 року (т.2 а.к.п. 63-83);

-висновок експертизи відео звукозапису та комп`ютерної техніки № 4683/4684/4717/4720 від 15.01.2016 року (т.2 а.к.п. 85-102).

Разом з тим, отримані результати та складені вищеперераховані протоколи про проведення негласних (розшукових) слідчих дій та висновки експертиз є похідними від ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД та результатів самих негласних слідчих (розшукових) дій.

Частина 1 статті 87 КПК визначає обов`язок суду визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Це положення надає дискреційні повноваження суду у визначенні того, чи є відповідні порушення істотними.

Крім того, вбачається, що проведення НСРД здійснювалось з метою отримання доказів у кримінальному провадження способом використання моделі стимулювання протиправної поведінки обвинуваченого, який раніше не вчиняв будь-яких кримінально протиправних дій.

Встановлено, що ініціатором усіх зустрічей був гр. ОСОБА_10 , який діяв під контролем працівників УСБУ у Рівненській області. Фактів домовленостей про зустрічі з ініціативи ОСОБА_7 суду не надано.

Згідно з поданими до суду матеріалами НСРД не зафіксовано висловлювань про неправомірну вигоду чи передачу коштів для її отримання, а також не зафіксовано будь-яким чином мети обвинуваченого вчинити інші протиправні дії.

Із дослідженого в судовому засіданні звуко та відеозаписів розмов ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_7 жодним чином не висловлював будь-якого прохання про передачу йому коштів. З розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вбачається, що саме з ініціативи ОСОБА_10 декілька разів ним наголошується на очевидному зацікавленому бажанні дізнатися суму та вручити хабар. ОСОБА_7 намагається донести ОСОБА_10 , що вартість послуг йому порахують при укладенні договору. Врешті ОСОБА_7 називає орієнтовну вартість послуг за надання вагонів в сумі приблизно 20-22 тисячі гривень.

15 вересня 2015 року у приміщенні СБУ в Рівненській області ОСОБА_10 надав працівникам СБУ власні 1000 доларів США, номіналом по 100 доларів, які ними були помічені, а самому ОСОБА_10 був наданий пристрій для відео та аудіо фіксації для використання у розмовах з ОСОБА_7 . Цього ж дня, близько 18 год. 17 хв. ОСОБА_10 прийшов в службовий кабінет до ОСОБА_7 , однак, вислухавши у свою адресу невдоволення від того, що окрім розмов ОСОБА_10 нічого не робить, останній змушений був піти не вручивши кошти.

16 вересня 2015 року близько 16 год. ОСОБА_10 заходить в кабінет до ОСОБА_7 , однак вручити кошти не може.

17 вересня 2015 року зранку ОСОБА_10 вкотре приходить до ОСОБА_7 в кабінет, і вкотре не надає жодних документів, необхідних для укладення договору. При цьому працівник Дирекції інженер ОСОБА_12 пояснює ОСОБА_10 , що ним не надано жодного документу для укладення договору і по суті.

29 вересня у приміщенні СБУ в Рівненській області ОСОБА_10 повторно надає кошти для обробки спеціальним барвником і 30 вересня 2015 року близько 13 год. 30 хв. залишає у службовому кабінеті ОСОБА_7 на шафі пляшку коньяку «Ай-Петри» в упаковці на видному місці. У свою чергу, ОСОБА_7 майже не реагує на це, а не дивлячись на ОСОБА_10 рукою вказує та говорить поставити пляшку в шафу.

Та обставина, що ОСОБА_7 не відкривав картонну коробку з пляшкою кон`яку та не виймав звідти грошові кошти також підтверджується , зокрема, висновком експерта відділу спеціальних видів експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_17 , який проводив судову хімічну експертизу №793хс від 06.11.2015 року (т.2 а.к.п.8-11), в якому зазначено, що на наданих на дослідження марлевих тампонах, якими було зроблено змиви з правої та лівої рук ОСОБА_7 присутності спеціальної хімічної речовини не виявлено.

Інші докази надані суду сторонами, не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджують та не спростовують інкримінованого діяння обвинуваченому.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України яка передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України . Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.368 КК України, ґрунтується лише на припущеннях.

Враховуючи, що основоположним принципом правосуддя є презумпція невинуватості, а всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, суд , взявши до уваги недопустимість доказів кримінального провадження, дослідивши показання свідків, давши їм оцінку, дійшов висновку , що під час судового розгляду не вбачається доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.368 КК України .

ОСОБА_7 згідно відомостей, які його характеризують як особу, раніше не судимий, згідно службової характеристики, наданої Начальником Львівської залізниці та Головою дорпрофсожу Львівської залізниці, характеризується виключно позитивно, за сумлінну працю на залізничному транспорті неодноразово заохочувався керівництвом Львівської залізниці, за особистий внесок в розвиток галузі в 2009 році наказом Укрзалізниці нагороджений знаком «Залізнична Слава» ІІІ ступеня, в 2010 році рішенням КМ України нагороджений Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, в 2015 році знаком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ ступеня.

Також, судом було встановлено, що ОСОБА_7 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданого 25 грудня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_18 звернулась до суду із заявою в якій просила продовжити судовий розгляд у цьому провадженні, з метою реабілітації померлого, що вказує на відсутність підстав для закриття кримінального провадження, відповідно судовий розгляд було продовжено.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.368 КК України не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати останнього у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого , а відтак відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченого на користь держави понесених у кримінальному провадженні процесуальних витрат за проведення судових експертиз, що узгоджується із ст. 124 КПК України, у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в:

ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.368 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речові докази :

-зразок спеціального люмінесцентного барвнику (спрею) «Світлячок-М»; зразок олівця для нанесення невидимого (люмінесцентного) маркування, шляхом нанесення на білий аркуш паперу формату А-4 напису (3 написи «Хабар»); змиви з правої та лівої руки ОСОБА_7 ; контрольний зріз бинта під час відбирання змивів; зразок спеціального люмінесцентного барвнику (спрею) «Світлячок-М»; зразок олівця для нанесення невидимого (люмінесцентного) маркування, шляхом нанесення на білий аркуш паперу формату А-4 напису (3 написи «Хабар»); картонну коробку з пляшкою коньяку, які запаковано в один пакет з полімерного матеріалу блакитного кольору та опечатано печаткою «Для пакетів. ГУ МВС України в м. Києві Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр»; чотири пари рукавичок якими особою, що проводила огляд, відбиралися змиви з рук ОСОБА_7 , оглядалися вилучені у його кабінеті грошові кошти, які запаковані чотири окремих прозорих поліетиленових пакетів, картонну коробку з пляшкою кон`яку, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП України в Рівненській області знищити;

-грошові кошти в сумі 1 000 доларів США з серіями та номерами: HG 79179710А, KB 30551366В, АК 41179789А, HF 71389539Е, KB 54649192F, KB 63830221F, KB 31513342С, НВ 23046137L, KL 53428149С, KB 09391803R звернути в дохід держави.

Понесені у кримінальному провадженні процесуальні витрати за проведення судових експертиз, не підлягають стягненню у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_1