Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/543/18-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 від 13.04.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олевськ Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ :
09.04.2018 року близько 21.00 години, гр. ОСОБА_4 перебував неподалік будинку АДРЕСА_2 , де між ним та гр. ОСОБА_6 відбулась сварка з приводу викрадення мотоциклу. В ході даної сварки ОСОБА_4 застосував до ОСОБА_6 фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару правою рукою по обличчю, від чого він впав на підлогу та після цього ОСОБА_4 наніс йому ще близько семи- восьми ударів обома ногами по голові та тілу, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, розриву селезінки, які супроводжувались загрозливими для життя явищами (внутрішньочеревною кровотечею), які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 158 від 10.07.2018 року по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Прокурор у судовому засіданні вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України повністю доведена матеріалами кримінального провадження. При цьому прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_7 надав до суду заяву з письмовими свідченнями по цій справі. У зв`язку з наведеним прокурор просить суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати часткове визнання вини обвинуваченим , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробувальним терміном тривалістю 3 роки, при цьому покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Прокурор також зазначив, що витрати на проведення досудових експертиз відсутні. Не заперечує відносно залишення цивільного позову без розгляду. Крім того, просить обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Допитаний всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та суду показав, що зазначена подія сталася ввечері, точної дати не пам`ятає , він йшов по бульвару Воїнів Афганців в м. Олевську, побачив потерпілого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та потім вони разом прийшли додому до ОСОБА_9 розбиратися, чи дійсно потерпілий вкрав мотоцикла, де обвинувачений один раз вдарив потерпілого по сідницях, другий удар наніс по стегну лівої ноги, при цьому потерпілому не погрожував, лежачому потерпілому ударів не завдавав, за машину з потерпілим не заходив, потім допоміг відвести потерпілого до лікарні. Стверджує, що потерпілий на нього наговорює, визнає, що завдав лише два удари потерпілому, коли обвинувачений зустрів потерпілого у нього не було ознак побиття. З потерпілим він був знайомий, чому вдарив потерпілого не може пояснити, раніше конфліктів з потерпілим не мав, зустрівся того вечора з потерпілим випадково. Крім того, обвинувачений у своєму останньому слові визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та просить суд суворо його не карати. Вважає, що цивільний позов слід залишити без розгляду.
Допитаний всудовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що він із знайомим, який вів мотоцикла, перебував на вул. Садовій в м. Олевську Житомирської області, на наступний день виявилося, що мотоцикл був вкрадений, тому він з друзями 09.04.2018 року прийшли додому до ОСОБА_9 , який почав кричати на потерпілого, що це він вкрав мотоцикла, відносно чого потерпілий заперечував. Потім обвинувачений ОСОБА_4 почав бити потерпілого, спочатку вдарив рукою в обличчя , від чого потерпілий впав, після чого обвинувачений завдав потерпілому 5-7 ударів ногами в область селезінки. В подальшому ОСОБА_4 відвів його за машину і ще декілька разів вдарив, після чого друзі відвезли потерпілого до лікарні, при цьому стверджує, що ОСОБА_4 по дорозі до лікарні погрожував потерпілому.
05.07.2022 року в судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, надав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, вважає, що міру покарання слід обрати згідно закону.

Законний представник потерпілого ОСОБА_10 05.07.2022 року в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а також просить міру покарання призначити згідно закону.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України під час судового розгляду не доведена. Вважає, що цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду.

Обвинувачений, прокурор та захисник обвинуваченого вважають за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілого та законного представника потерпілого.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні показав, що йому про конфлікт між обвинуваченим та потерпілим нічого не відомо, раніше у нього вкрали мотоцикла, у крадіжці він нікого не підозрював, потерпілий до нього у двір не заходив, свідок стояв ввечері 09.04.2018 року на вулиці поблизу свого будинку разом з сусідами , потім хлопці, серед яких були обвинувачений та потерпілий почали сваритися, стверджує, що він не бачив як ОСОБА_4 наносив удари потерпілому ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що він з обвинуваченим та потерпілим перебуває у дружніх відносинах, зазначена подія відбулася біля будинку ОСОБА_9 , він зустрівся разом з хлопцями поговорити щодо мопеда, обвинувачений та потерпілий спілкувались з ОСОБА_9 , після чого обвинувачений ОСОБА_4 вдарив потерпілого ОСОБА_6 ногою, потім обвинувачений з потерпілим відійшли за машину, що вони там робили свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він знайомий з обвинуваченим та потерпілим, зазначена подія відбулась 09.04.2018 року, бачив як ОСОБА_4 наносив удари потерпілому ОСОБА_6 , потім обвинувачений з потерпілим відійшли за машину, яка стояла неподалік будинку ОСОБА_9 , що було далі він не бачив, потерпілий нічого не пояснював.

Свідок ОСОБА_7 неодноразово з`являвся до суду , проте у ці дні коли з`являвся цей свідок , неодноразово без поважних причин був відсутній захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , що свідчить про небажання захисника належним чином приймати участь при розгляді цієї справи. Від допиту свідка ОСОБА_7 відмовився прокурор, проте свідок надав свої письмові пояснення.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом про прийняття заяви ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення від 12.04.2018 року, з якої вбачається, що 09.04.2018 року близько 21 години в м. Олевську, ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2018 року з фототаблицею з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_6 показав як 09.04.2018 року обвинувачений ОСОБА_4 наносив удари потерпілому та як після цього потерпілий відчув сильний біль в області живота, а саме в лівій частині;
- висновком судово-медичної експертизи № 158 від 10.07.2018 року з якого слідує, що на підставі даних судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота, розриву селезінки, які супроводжувались загрозливими для життя явищами (внутрішньочеревною кровотечею), могли утворитися не менш , як від одноразової дії тупого (тупих) предмету (предметів) , не виключена можливість при ударах , можливо при обставинах та в термін, вказаних в медичній документації і в ухвалі суду та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Характер та особливість травмуючої поверхні в ушкодженнях не відобразились;
- письмовими свідченнями свідка ОСОБА_7 від 07.02.2022 року, у яких свідок зазначає, що 09.04.2018 року ввечері близько 21.00 год. він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_6 йшли по бульвару Воїнів Афганців, по дорозі зустріли ОСОБА_4 та пішли разом додому до ОСОБА_9 . Біля будинку ОСОБА_9 поспілкувалися з ним з приводу вкраденого мотоцикла. Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 зайшли за машину, що стояла поряд та було чутно звук удару, після цього як хлопці вийшли із-за машини було видно, що ОСОБА_6 себе погано почуває та потім завели потерпілого до лікарні;

- показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які вони надали під час судового розгляду.

Про умисність дій та завдання ударів обвинуваченим свідчить як мотив дій покарати потерпілого за викрадення мотоцикла так і подальші погрози на адресу потерпілого, що вбачається зі свідчень ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України,якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: не працюючий, не інвалід, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на диспансерному обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.
Крім того, суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, який протягом усього розгляду справи заперечував свою вину у вчиненому і лише після судових дебатів у своєму останньому слові , усвідомлюючи невідворотність покарання визнав свою вину у вчиненому.
Суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у межах санкції частини першої статті 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.
Також з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Крім того, суд не вбачає підстав для застосування ч. 3 ст. 337 КПК України, яка передбачає право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд також не вбачає підстав для застосування ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 він скоїв 09.04.2018 року і це кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Отже, станом на 05.07.2022 року, не сплинув десятирічний строк стосовно вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, що мало місце 09.04.2018 року, відповідно не закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З огляду на зазначене, ОСОБА_4 не підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.1 ст. 121 КК України

В рамках кримінального провадження законним представником потерпілого ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов простягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 3079,63 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., однак в процесі розгляду справи законний представник потерпілого ОСОБА_10 . 14.04.2020 року через канцелярію суду подав заяву про залишення цивільного позову без розгляду. Крім того, у своїх письмових заявах від 10.06.2022 року представник потерпілого та потерпілий зазначають, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. У зв`язку з чим, цивільний позов заявлений в кримінальному провадженні законним представником потерпілого ОСОБА_10 суд залишає без розгляду з огляду на наступне.
Так, згідно із ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.
Вимогами ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд залишає позовну заяву без розгляду, і постановляє з цього приводу ухвалу, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_10 , поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Витрати на залучення експертів для проведення під час досудового розслідування експертиз та речові докази відсутні.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може переховуватись від суду або учинити інше кримінальне правопорушення.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 49, 50, 65 , 66, 67, ч.1 ст. 121 КК України ; ст.ст. 128, 129, 177, 179, 194, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання .
Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.
Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі відраховувати з дня його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_10 , поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди (збитків) та відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1