В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0004476 від 01.10.2014 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 29.09.2014 приблизно о 23 год. 45 хв. ОСОБА_3 за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окремо провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поруч біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 з приводу небажання придбання для них алкогольних напоїв, бажаючи спричинити останньому фізичний біль, умисно завдали численні удари руками та ногами в область тулуба та ніг ОСОБА_6 від яких останній відчув сильний біль та впав на земельну ділянку. При цьому, під час нанесення ОСОБА_6 ударів ОСОБА_3 , особа, матеріали відносно якої виділені в окремо провадження, тримав потерпілого за шию руками та здавлював її, чим також вчиняв насильницькі дії. Після падіння ОСОБА_6 на землю ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділені в окремо провадження продовжили умисно наносити кулаками та ногами удари по обличчю та тулубу ОСОБА_6 , внаслідок чого останній відчув сильний фізичний біль, однак при цьому не отримав тілесних ушкоджень.

Крім цього, 30.09.2014 приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_3 за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окремо провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , і яке виразилося в умисному завданні останньому низки ударів руками та ногами по тулуб та обличчі, відкрито заволоділи у потерпілого ОСОБА_7 грошовими коштами в сумі 300 гривень та документами на ім`я останнього, а саме: військовим квитком, службовим посвідченням працівника міліції та паспортом громадянина України.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділені в окремо провадження спричинили потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді саден та синців на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та завдали матеріальної шкоди па загальну суму 300 гривень.

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 2 ст. 126 КК України, а саме за ознаками умисного завдання побоїв та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за ч. 3 ст. 357 КК України, а саме за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та показав, що він дійсно разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, 29.09.2014 приблизно о 23.45 год. перебуваючи на вулиці Східної в м. Біла Церква, Київської області зустріли знайомого ОСОБА_6 та почали примушувати останнього придбати для них алкогольні напої, на що ОСОБА_6 відмовився, після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 , почали наносити удари потерпілому руками та ногами по тулубу та обличчю.

Крім цього ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 30.09.3014 приблизно о 03.30 год. знаходячись на вулиці Гризодубової в м. Біла Церква, Київської області, побачили незнайомого чоловіка в стані алкогольного сп`яніння, як потім стало відомо ОСОБА_7 , який підійшов до них та запитав, де йому знайти таксі, на що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 показали, де зупиняється таксі та продовжили за ним свій рух, під час якого ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_3 побити ОСОБА_7 та забрати його цінні речі, на що ОСОБА_3 погодився та вони наздогнали потерпілого, та в кущах завдали йому тілесних ушкоджень по тулубу та обличчю, а також викрали у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 300 гривень, паспорт з військовим квитком та посвідчення працівника міліції.

Під час судового засідання обвинувачений у вчинених кримінальних правопорушеннях розкаявся. Просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цих кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутністю та зазначили, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не мають.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілих, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінальних проваджень та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, за вище встановлених обставин.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 126 КК України, оскільки він вчинив умисне завдання побоїв та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 3 ст. 357 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, та за ч. 2 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочинів особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а також за ч. 2 ст. 126 та ч. 3 ст. 357 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду у справі № 643/2047/15к, яку суд виклав у своїй постанові від 11.02.2020, в якій наголосив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Таким чином, факт вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями останнього в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, який показав, що в ніч з 29.09.2014 на 30.09.2014 він перебував у стані алкогольного сп`яніння та від потерпілих вимагав придбати для нього алкогольні напої.

Крім цього судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працевлаштований, неодружений, а також відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, має місце постійного проживання, без місця реєстрації.

Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк ближчої до мінімальної межи покарання, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а також судом при призначенні покарання враховується поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, який в судовому засіданні просив вибачення у потерпілих, каявся та карав себе за вчинене, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, із визначенням остаточного покарання у порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Однак, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 фактично було затримано 13.11.2014 о 15.00.

Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2014 відносно ОСОБА_3 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого неодноразово продовжувався.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2016 запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою був змінений на домашній арешт, який 18.08.2016 також був змінений на особисте зобов`язання.

Таким чином строк тримання під вартою рахувався з моменту взяття ОСОБА_3 під варту.

Отже, вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченим терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення період з 13.11.2014 по 17.08.2016, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Процесуальні витрати в матеріалах судового провадження відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

- за ч. 2 ст. 126 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 за даним вироком призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, строк попереднього ув`язнення з 13.11.2014 по 17.08.2016, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: Ольга ЛАРІНА