Номер провадження: 11-кп/813/1537/22
Справа № 508/353/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та обставини справи

З матеріалів кримінальної справи убачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком судової колегії у кримінальних справах Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року за п.п.«б», «з» ст.93; ст.17, п.п. «б», «ж», «з» ст.93; ч.3 ст.140; ч.2 ст.143; ч.3 ст.141 КК України ( в ред.1960 року), на підставі ст.42 цього ж Кодексу до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна, з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму. Строк відбуття покарання відраховується з 22 грудня 2000 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року, вирок судової колегії у кримінальних справ Одеського обласного суду від 05 липня 2001 року відносно ОСОБА_8 приведений у відповідність з Кримінальним кодексом України від 05 квітня 2001 року та із зазначеного вироку виключено рішення суду про визнання засудженого особливо небезпечним рецидивістом, дії останнього перекваліфіковані з ч.2 ст.143 КК України на ч.2 ст.190 КК України в редакції від 05 квітня 2001 року, за яким остаточно за сукупністю злочинів визначено основне покарання призначене судом довічне позбавлення волі.

Після цього ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2010 року, в порядку ст.409 КПК України (в редакції 1960 року), скаргу засудженого ОСОБА_8 про перерахування йому строку відбуття покарання з 21 грудня 2000 року - залишено без задоволення.

Після цього засуджений ОСОБА_8 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси в порядку ст.459 КПК України із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2010 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2010 року було відмовлено.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обставини на які посилається ОСОБА_8 , в розумінні КПК України, не вважаються нововиявленими і вони вже перевірялись Апеляційним судом Одеської області та Верховним Судом України.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив:

1)На підставі ст.209 КПК України повідомити момент його затримання по кримінальні справі №8;

2)Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року та постановити нову, якою задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2010 року.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_8 заявив відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , судів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

Свою заяву обґрунтував тим, що вказані судді ухвалили низку неправосудних судових рішень у провадженнях відносно ОСОБА_8 , що викликає у останнього сумніви в об`єктивності, неупередженості та безсторонності названої колегії суддів.

Крім того ОСОБА_8 зазначив, що він відчуває особисту неприязнь до вищезазначеної колегії суддів Одеського апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно з ч.3 вказаної норми права при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , який підтримав свою заяву про відвід, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого підзахисного, вислухався прокурора ОСОБА_6 , який вважав заявлений відвід безпідставним, обговоривши доводи заявленого відводу, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Положеннями ст.75 КПК України визначений вичерпний перелік підстав за яких суддя не може приймати участь у кримінальному провадженні та з яких сторона провадження може заявити відвід судді.

Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У своїй усній заяві про відвід засуджений ОСОБА_8 не наводить жодних обставин, передбачених ст.75 КПК України для її задоволення.

Разом з тим, відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, з метою недопущення сумнівів у учасників кримінального провадження, а також безпосередньо у засудженого ОСОБА_8 в безсторонності та неупередженості суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 та відвести колегію суддів у названому складі від розгляду його апеляційної скарги ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року.

Згідно з абз.5 підпункту 2.3.25 пункту 2.3 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 у разі задоволення відводу або самовідводу заміна судді здійснюється автоматизованою системою на підставі рішення про відвід (самовідвід) у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне передати матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст.35 КПК України.

Керуючись статтями 75, 80, 81, 82, 376, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 .

Відвести колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 24 червня 2021 року.

Матеріали провадження №11-кп/813/250/21 передати до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4