Справа № 183/1542/22
№ 1-кс/183/328/22

У Х В А Л А
22 квітня 2022 року м. Новомосковськ
Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Горлівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не засудженого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України,-
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополь.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополь, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополь та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_5 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополь та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополь мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.
Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.
У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07 жовтня 2014 року виданий указ № 15, згідно з яким створено незаконне збройне формування так званої «ЛНР» - «Народна міліція». Зокрема, вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей та сприяє діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію керівництва та кураторів Російської Федерації.
До створення «Народної міліції ЛНР» у силовому блоці «ЛНР» з метою виконання його завдань у 2014 році на тимчасово окупованій території Луганської області вже функціонувало раніше утворене за не встановлених досудовим слідством обставин іррегулярне не передбачене законом збройне формування, самоідентифіковане як « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
До кінця весни 2015 року у складі «Народної міліції «ЛНР» на основі окремого іррегулярного незаконного збройного формування «Перший полк козачої національної гвардії всевеликого війська донського імені Матвія Платова» не встановленими досудовим слідством учасниками «ЛНР» створено структурний підрозділ не передбачене законом збройне формування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (далі «6 ОМСКП», місце постійної дислокації: м. Кадіївка Луганської області), якому доручено здійснення залякування цивільного населення та чинення збройного опору силам АТО/ООС, у тому числі й шляхом проведення артилерійських обстрілів на лінії зіткнення (розмежування) та прилеглих до неї територіях у Луганській області. З метою виконання цих завдань у складі «6 ОМСКП» також сформовано стрілецькі та артилерійські підрозділи, до штату яких на постійній основі залучено громадян України та інших держав, радикально налаштованих до чинної державної влади України.
Оскільки ОСОБА_4 будучи обізнаним про незаконність дій співучасників збройних формувань та окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території Луганської області, ідеологічно розділяв такий розвиток подій, то у подальшому 19.04.2017 у нього виник умисел на участь у діяльності НЗФ «ЛНР» з метою здійснення збройного опору силам АТО задля досягнення кінцевої цілі - зміни меж території, державного кордону України всупереч утвердженого Конституцією України порядку, тобто виключення з її складу окремих районів, міст, сіл, селищ Луганської області, у тому числі й у межах, у подальшому ідентифікованих указом Президента України від 07.02.2019 № 32/2019 на підставі факту тимчасової окупації відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 19 квітня 2017 року на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ добровільно вступив до лав (підписав контракт на проходження військової служби) не передбаченого законом збройного формування 3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» на посаду «зв`язкового окремого взводу забезпечення», у подальшому у 2018 році (більш точну дату та час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_4 призначено на посаду «командира відділення окремого взводу 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» Приблизно у грудні 2018 року січні 2019 року (більш точну дату та час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_4 призначено на посаду «заступника командира 9 роти 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» та присвоєно військове звання лейтенант. На початку березня 2019 року (більш точну дату та час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_4 переведений на посаду «командира 8 роти 3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР», тим самим узявши до виконання визначені йому в «ЛНР» функції щодо учинення збройного опору силам Антитерористичної операції, операції Об`єднаних сил (комплексу військових та спеціальних організаційно-правових заходів українських силових структур, направлених на деокупацію тимчасово окупованої території Луганської області та боротьбу з тероризмом) залученим до неї підрозділам Збройних Сил та правоохоронних органів України, й з метою збройного опору силам АТО/ООС (недопущення їх входження на тимчасово окуповану територію Луганської області та її деокупації) отримав від не встановлених досудовим слідством співучасників «ЛНР» для застосування за функціональним призначенням стрілецьку вогнепальну зброю автомат системи Калашникова, із боєприпасами до них, військову екіпіровку.
У подальшому з 19.04.2017 до 24.02.2022 на тимчасово окупованій території Луганської області ОСОБА_4 , перебуваючи в штаті «3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» на різних посадах, виконував різноманітні функції, зокрема керівника 8 роти 3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР та віддав злочинні накази щодо переміщення військової техніки територією України, несення служби у добових нарядах, застосування вогнепальної та іншої зброї проти ЗС України, надав інші накази спрямованих на посилення обороноздатності 2 АК «НМ ЛНР» та зміну меж території, державного кордону України.
Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та на виконання функцій, покладених на нього обов`язків, ОСОБА_4 у період з 19.04.2017 до 24.02.2022, з власної ініціативи, виконував обов`язки, які покладені на нього військовою службою у вищевказаних НЗФ окупаційної адміністрації РФ, які направлені на чинення збройного опору ЗС України та іншим правоохоронним органам України з метою зміни меж території та державного кордону України.
Крім того, з 19.04.2017 до 24.02.2022 на тимчасово окупованій території Луганської області ОСОБА_4 , перебуваючи в штаті «3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР» на різних посадах, виконував різноманітні функції, зокрема керівника 8 роти 3 МСБ 7 ОМБР 2 АК НМ ЛНР та віддав злочинні накази щодо переміщення військової техніки територією України, несення служби у добових нарядах, застосування вогнепальної та іншої зброї проти ЗС України, надав інші накази спрямованих на посилення обороноздатності 2 АК «НМ ЛНР» та зміну меж території, державного кордону України.
Отже встановлено, що ОСОБА_4 з моменту вступу до НЗФ «ЛНР» до 24.02.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області та населених пунктах на території проведення Антитерористичної операції (ООС), яка відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 за № 254-VIII, є тимчасово окупованою територією України, вчиняв умисні дії, спрямовані на участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.
Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.
Постановою першого заступника керівника Луганської обласної прокуратури від 24.03.2022 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 30 діб, тобто до 22.04.2022, з визначенням застави у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) грн 00 коп.
Вказав, що досудове розслідування неможливо закінчити до дати закінчення строку тримання під вартою, оскільки на даний час органом досудового розслідування не встановлені інші особи, причетні до вчинення даного злочину, не отримана відповідь щодо судимості ОСОБА_4 , не отримані відповіді щодо знаходження ОСОБА_4 на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, не допитано очевидців вчинення розслідуваного злочину тощо.
Прокурор, в судовому засіданні просив продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків зазначених в п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказані в клопотанні.
Підозрюваний в судовому засіданні погодився із клопотанням та просив його задовольнити.
Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст.ст. 178, 183, 199 КПК України, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 260 КК України виходячи з наявних доказів та процесуальних документів, досліджених судом в судовому засіданні: протоколом допиту підозрюваного.
При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру у скоєнні кримінальних правопорушень обґрунтованою.
Постановою першого заступника керівника Луганської обласної прокуратури від 24 березня 2022 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 30 діб, тобто до 22 квітня 2022 року, з визначенням застави у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) грн 00 коп.
Однак, у кримінальному провадженні, виходячи з клопотання прокурора, не проведені всі слідчі дії, а саме необхідно: встановити інших осіб, причетних до вчинення злочину, отримати відповідь щодо судимості підозрюваного, отримати відповіді щодо знаходження підозрюваного на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, допитати очевидців вчинення підозрюваного розслідуваного злочину.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що вказаний у клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним, продовжує існувати. Про наявність та продовження існування зазначеного ризику свідчить те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми та до десяти років з конфіскацією майна або без такої. У зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Крім того, місце проживання та реєстрації підозрюваного знаходиться на тимчасово окупованій території Україні.
Тому, з урахуванням вищевикладеного, а також, розуміючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк за скоєні кримінальні правопорушення, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Про наявність ризиків, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що підозрюваний, у випадку відсутності запобіжного заходу, маючи можливість вільного пересування, доступу до мережі Інтернет та контактів, може знищити, спотворити, будь-які з речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків інших підозрюваних у цьому-ж кримінальному провадженні, які з огляду на місце проживання підозрюваного та інкриміновані йому діяння можуть знаходиться на тимчасово окупованій території Україні.
Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що підозрюваний вчинив злочини в період воєнного стану, під час якого внаслідок військових дій військовослужбовців і керівництва країни агресора Російської Федерації, на боці якої проти України виступило не передбачене законом збройне формування, представником якого є підозрюваний. І у випадку не продовження запобіжного заходу, останній матиме змогу і в подальшому вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, слідчий суддя враховує також і те, що підозрюваний на території України офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків. Таким чином, враховуючи доведеність обставин щодо не зменшення ризиків та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування наявні всі підстави для продовження запобіжного заходу.
При цьому, слідчий суддя враховує, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні спливає 22 травня 2022 року, а відтак, оскільки слідчий суддя дійшов про обґрунтованість клопотання щодо необхідності продовження застосування запобіжного заходу, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню до означеної дати.
Крім того, слідчий суддя при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Означене є беззаперечною підставою для продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю підстав для зміни його на більш м`який запобіжний захід.
Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України, покладає на слідчого суддю обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує майновий та сімейний стан підозрюваного, те що він не працює та не має законних коштів на внесення застави. Однак, слідчий суддя враховує також і дані про особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, ризики, встановлені під час розгляду клопотання, внаслідок чого приходить до висновку, що з огляду на характер інкримінованого правопорушення та те, що підозрюваний вчинив злочини в період воєнного стану, застава у межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, внаслідок чого визначає заставу у розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати підозрюваному найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.
У разі внесення підозрюваним застави, слідчий суддя вважає, що на підозрюваного повинні бути покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194 КПК України,
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 травня 2022 року включно у ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89».
Визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_4 у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744 300,00 грн.
У разі внесення підозрюваним ОСОБА_4 застави, покласти на останнього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду на кожний виклик; з`являтися на виклики до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали суду направити підозрюваному та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено о 11:15 годині 25.04.2022 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1