Справа № 496/1784/22
Провадження № 1-кс/496/780/22
У Х В А Л А

26 травня 2022 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за матеріалами кримінального провадження № 0000309 від 24.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

При цьому вказує на те, що 23.05.2022 року близько 15.00 годин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та невстановленою слідством особою, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», прибули на територію промтоварного ринку 7 км, за адресою: АДРЕСА_3 , а саме до контейнерного приміщення АДРЕСА_4 , де маючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, що на праві власності належить потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впевнившись, що їх дії залишаються непоміченими сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом відкриття навісних замків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проникли всередину вказаного складського приміщення, при цьому занесли разом із собою заздалегідь підготовлений засіб для вивезення товарної продукції у вигляді тачки, а невстановлена слідством особа за домовленістю зі співучасниками злочину закрила контейнерне приміщення та пішла у невідомому напрямку. Однак, в момент проникнення до складського приміщення їх дії були помічені охороною промтоварного ринку, які з метою викриття злочину виставили охорону біля закритого складського приміщення. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа не змогли вчинити усіх дій та завершити свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі, а саме заволодіти чужим майном та покинути місце вчинення злочину. Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа намагалися заволодіти майном потерпілого ОСОБА_8 , на загальну суму 449250 гривень. 25.05.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України. Посилаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а також на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і визначити розмір застави у розмірі 500000 грн, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вважає підозру необґрунтованою, а клопотання безпідставним, тому просила відмовити у задоволенні клопотання. У разі обрання запобіжного заходу просила обрати такий, який не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, якщо суд вважатиме, що наявні достатні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила визначити розмір застави в межах, передбачених КПК України, оскільки розмір застави у 500000 грн. прокурором не обґрунтований.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника. При цьому пояснив, що до вказаного кримінального правопорушення не має ніякого відношення. Він працює вантажником на промтоварному ринку 7 км, цього дня йому запропонували завантажити товар у контейнері і доставити до відділення Нової пошти. Після того, як він разом з ОСОБА_7 зайшли в контейнер, особа, яка їм запропонувала роботу, зачинила їх. Вважає підозру необґрунтованою, а клопотання таким, що не підлягає задоволенню. Також зазначив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має дитину, намірів переховування від органу досудового розслідування не має.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, а саме: протоколом огляду місця події; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Як захисник ОСОБА_4 , так і підозрюваний ОСОБА_5 категорично заперечували проти обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому зазначили, що ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення не має ніякого відношення.

Щодо доводів захисника з приводу відсутності доказів на підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слід зазначити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя вважає, що у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого, не встановлено.

Крім того, «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин («Ілгар Маммадов проти Азербайджану» (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan), § 88; «Ердагоз проти Туреччини» (Erdagoz v. Turkey), § 51; «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), § 32).

Тлумачення терміну «обґрунтована» залежить від усіх обставин справи, але факти, які викликають підозру, не повинні бути ж такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть пред`явлення обвинувачення («Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» (Merabishvili v. Georgia [GC]), § 184).

Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який повинна подолати підозра, щоб переконати об`єктивного спостерігача в тому, що факти, які є предметом обвинувачення, ймовірно, мали місце. Позбавлення волі повинно ґрунтуватися на достатньо об`єктивних елементах, щоб виправдати «обґрунтовану підозру» в тому, що відповідні факти дійсно мали місце. Крім того, такі факти мають обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під диспозицію однієї зі статей Кримінального кодексу, що описують злочинну поведінку («Кавала проти Туреччини*» (Kavala v. Turkey*), § 128).

На даній стадії досудового розслідування підозру слідчий суддя вважає обґрунтованою.

ОСОБА_5 раніше не судимий, разом з цим він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому може бути призначено покарання на строк до восьми років позбавлення волі, не проживає за місцем реєстрації, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Захисником у судовому засіданні надано свідоцтво про народження дитини ОСОБА_11 , 2019 року народження, разом з цим, будь-які відомості про проживання дитини з батьком, та проживання підозрюваного з матір`ю дитини ОСОБА_12 , суду не надано.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного та те, що останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, крім того, матеріали досудового розслідування об`єднані з кримінальним матеріалами досудового розслідування № 0000310 за ч.4 ст. 185 КК України, готується повідомлення про підозру.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_5 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину за попередньою змовою з групою осіб, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеними.

Натомість ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

З підстав, наведених вище, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні клопотання, про що просив захисник.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно п. 3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абз.2 ч.5 ст. 182 КПК України передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, вважаю за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. З урахуванням особи підозрюваного, його віку та стану здоров`я, майнового стану, обставин злочину, вважаю за необхідне визначити розмір застави поза межами розмірів, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, який передбачений для осіб, підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні тяжкого злочину, а саме: у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 372150 грн (150х2481). При цьому вважаю, що розмір застави у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали - 60 днів з дня затримання, а саме з 24 травня 2022 року до 22 липня 2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 372150 грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1