Справа № 204/1691/22
Провадження № 1-в/204/322/22
У Х В А Л А
21 червня 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника установи ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1987 року народження,-
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 вересням 2021 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №219 від 07 березня 2022 року, ставиться питання про те, що в клінічній картині захворювання пацієнта ОСОБА_6 спостерігаються розлади в емоційній сфері у вигляді емоційної неадекватності, періодичної дратівливості, нестійкості настрою, злобності, що порушують здатність пацієнта критично оцінювати ситуацію і прогнозувати наслідки своїх дій. Скоєне оцінює легковажно, жалю не висловлює. Не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №219 від 07.03.2022 року, пояснив суду, що ОСОБА_6 страждає на резидуальний розлад особистості та поведінки, обумовлений вживанням канабіноїдів. Переніс психотичний шизофреноподібний розлад (2013 р.). Скоєне оцінює легковажно, жалю не висловлює. Не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих, відповідно до чого, підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно пацієнта на теперішній час відсутні.
Пацієнт ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що хворим себе не вважає, проти продовження лікування заперечує, просив змінити режим.
Захисник ОСОБА_4 підтримав пацієнта та заперечував проти задоволення заяви лікаря про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву представника установи, просив задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В частині 1 статті 95 КК України зазначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, в обґрунтування продовження лікування пацієнта ОСОБА_6 , у висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №219 від 07 березня 2022 року, зазначено, що ОСОБА_6 страждає на резидуальний розлад особистості та поведінки, обумовлений вживанням канабіноїдів. Переніс психотичний шизофреноподібний розлад (2013 р.). У даному закладі ОСОБА_6 перебуває на лікуванні з 01.10.2021 рок по теперішній час. в клінічній картині захворювання пацієнта ОСОБА_6 спостерігаються розлади в емоційній сфері у вигляді емоційної неадекватності, періодичної дратівливості, нестійкості настрою, злобності, що порушують здатність пацієнта критично оцінювати ситуацію і прогнозувати наслідки своїх дій. Скоєне оцінює легковажно, жалю не висловлює. Не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Зазначений висновок підтримав в судовому засіданні представник закладу-лікар-психіатр ОСОБА_5 , підтвердивши, що у пацієнта ОСОБА_6 спостерігаються розлади в емоційній сфері у вигляді емоційної неадекватності, періодичної дратівливості, нестійкості настрою, злобності, що порушують здатність пацієнта критично оцінювати ситуацію і прогнозувати наслідки своїх дій. ОСОБА_6 не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря-психіатра в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника установи є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 369-372, 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 вересням 2021 року, відносно ОСОБА_7 , 1987 року народження, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1