КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 19 серпня 2022 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що на даний час ОСОБА_7 висунута обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які відносяться, в т.ч. до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, а саме: його вік, відомості про місце його реєстрації у м. Донецьк, зі слів місце проживання у м. Києві, та те, що він одружений, має малолітню дитину, є особою з інвалідністю 2 групи, стан його здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, а медична документація, надана стороною захисту, датована станом на 2020 рік, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможеухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, з огляду на характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, мотиви, за яких він вчинив ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2626/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1
дії, що ставляться йому у провину, та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і вчинити інше кримінальне правопорушення, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикамта забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 як обвинуваченому, в той час як він не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, оскільки йому обвинувачення у вчиненні зазначених у обвинувальному акті кримінальних правопорушень не висувалось, обвинувальний акт не вручався і доказів того, що ОСОБА_7 ухилявся від вручення йому обвинувального акта не надано, як і доказів того, що слідчим чи прокурором вживалося заходів для вручення обвинувального акта, внаслідок чого ОСОБА_7 не набув у даному кримінальному провадженні процесуального статусу «Обвинувачений», тому до нього не може бути застосовано чи продовжено, як до обвинуваченого, будь-який запобіжний захід, тим більше найсуворіший.

При цьому зазначає, що даний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 обрано ще до підготовчого судового засідання, тобто до розгляду судом клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, у задоволенні якого судом було відмовлено та призначено кримінальне провадження до судового розгляду.
Крім того, судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти ризикам іншим, менш суворим запобіжним заходом - домашнім арештом, особистим зобов`язанням, заставою; про доцільність та можливість перебування ОСОБА_7 в місці попереднього ув`язнення, в той час як його перебування у місці попереднього ув`язнення є небезпечним для його життя, враховуючі стан його здоров`я, а також про неможливість змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на менш суворий, не пов`язаний з позбавленням волі - домашній арешт чи особисте зобов`язання, та про неможливість, при продовженні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити йому суму застави.
Разом з тим зазначає, що ОСОБА_7 при затриманні опору не чинив, переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду не намагався, а перебував на лікуванні у медичному закладі КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь», де він знаходиться на обліку та під наглядом, має міцні соціальні зв`язки - дружину, двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, та є інвалідом другої групи, має хронічне, невиліковне, онкологічне захворювання та інші супутні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного специфічного лікування, яке доступне лише у профільних медичних закладах, які спеціалізуються на лікуванні онкологічних захворювань, а в умовах слідчого ізолятору таке лікування є неможливим, тому перебування ОСОБА_7 під вартою є небезпечним для його життя та здоров`я.

Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 збирається мешкати разом з родиною у місті Києві у квартирі, що належить його тещі ОСОБА_9 , яка проти цього не заперечує та надала письмову згоду на те, щоб ОСОБА_7 , у разі обрання відносно нього домашнього арешту, мешкав у її квартирі.

Також ОСОБА_7 збирається стати на облік (під нагляд) та лікуватися у медичному закладі, що спеціалізується на лікуванні онкологічних захворювань - Національний інститут раку, що знаходиться в м. Києві, адже той медичний заклад, де він знаходився під наглядом та систематично проходив лікування, наразі окупований, та про знаходження на лікуванні зобов`язується повідомляти суд, а також виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки та з`являтися до суду.
Отже, перешкод для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи особисте зобов`язання не існує, при цьому зміна запобіжного заходу не буде мати негативних наслідків для кримінального провадження та забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Також зазначає, що ухвалення виправдувального вироку має таку ж вірогідність, як і ухвалення обвинувального вироку, а перебуваючи під вартою, фактично ОСОБА_7 вже відбуває покарання, яке у разі ухвалення виправдувального вироку не буде призначено, тобто має місце завчасне відбуття покарання.
Крім того, вважає, що, при прийнятті рішення про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом незаконно та безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення суми застави, оскільки кримінальні правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, вчинені як без застосування, так і без загрози застосування насильства, тому застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде помірною для нього і для його родини, а також буде відповідати обставинам, які суд має врахувати при застосуванні застави. Крім того, у разі внесення застави та звільнення ОСОБА_7 з-під варти, внесені грошові кошти будуть тим ще одним додатковим стримуючим фактором, що явно забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , а тому висновок суду в цій частині не відповідає фактичним обставинам.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000309 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши, що на даний час ОСОБА_7 висунута обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в т.ч. тяжких та особливо тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, а саме: його вік, відомості про місце його реєстрації у м. Донецьк, зі слів місце проживання у м. Києві, та те, що він одружений, має малолітню дитину, є особою з інвалідністю 2 групи, стан його здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, а медична документація, надана стороною захисту, датована станом на 2020 рік, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, з огляду на характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину, та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, в тому числі у вчиненні тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, можеухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, зважаючи на характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину, та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 взагалі не набув процесуального статусу обвинуваченого, так як йому обвинувальний акт не вручався і доказів того, що ОСОБА_7 ухилявся від його вручення, як і того, що слідчим чи прокурором вживалось заходів для його вручення, тому до нього не може бути застосовано чи продовжено, як до обвинуваченого, будь-який запобіжний захід, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки обвинувальний акт щодо останнього переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України, аоцінка цим обставинам може бути надана судом після дослідження наявних у кримінальному провадженні документів у їх сукупності.
Поряд з цим колегія суддів звертає увагу на те, що, стверджуючи про таке процесуальне порушення прокурором вимог ст. 293 КПК України, сторона захисту демонструє неналежну процесуальну поведінку та зловживання своїми процесуальними правами, адже від отримання обвинувального акта безпосередньо і в суді, зокрема у судовому засіданні 21 червня 2022 року, як обвинувачений, так і захисник, теж категорично відмовились.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 при затриманні опору не чинив, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, а перебував на лікуванні у медичному закладі КНП «Онкологічний диспансер м. Маріуполь», де він знаходиться на обліку та під наглядом, має міцні соціальні зв`язки - дружину, двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, та є інвалідом другої групи, має хронічне, невиліковне, онкологічне захворювання та інші супутні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного специфічного лікування, яке доступне лише у профільних медичних закладах, які спеціалізуються на лікуванні онкологічних захворювань, та перебуваючи на свободі збирається мешкати разом із родиною у місті Києві у квартирі, що належить його тещі, яка надала на це письмову згоду, що унеможливлює залишення останнім свого місця проживання, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а щодо останнього має місце дев`ять епізодів злочинної діяльності, їх конкретні обставини та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що перебуваючи під вартою, ОСОБА_7 фактично вже відбуває покарання, яке у разі ухвалення виправдувального вироку, що має таку ж вірогідність як і ухвалення обвинувального вироку, не буде призначено, тобто має місце завчасне відбуття покарання, то вони не беруться до уваги колегією суддів, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, тобто вони не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду, та разом з цим, це і не може слугувати підставою для звільнення, обвинуваченого у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 за наявності вищенаведених обгрунтованих ризиків, які виправдовують продовження тримання його під вартою.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Що стосується посилань захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який є інвалідом другої групи, має хронічне, невиліковне, онкологічне захворювання та інші супутні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного специфічного лікування, яке доступне лише у профільних медичних закладах, які спеціалізуються на лікуванні онкологічних захворювань, а в умовах слідчого ізолятору таке лікування є неможливим, тому перебування ОСОБА_7 під вартою є небезпечним для його життя та здоров`я, то матеріали судового провадження не містять таких даних, які б вказували на таке суттєве його погіршення та неможливість його утримання у зв`язку з цим під вартою, не було надано таких даних і під час апеляційного розгляду, а медична документація, яка долучена захисником до апеляційної скарги, датована станом на 2020 рік, до того ж це не є безумовною підставою для обрання ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Враховуючи наведене, колегія суддів визнає безпідставними доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадженні та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про незаконну відмову суду у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення суми застави, оскільки кримінальні правопорушення, які зазначені у обвинувальному акті, вчинені як без застосування, так і без погрози застосування насильства, то вони є безпідставними, зважаючи на те, що до обвинуваченого ОСОБА_7 вже був застосований запобіжний захід у виді застави, проте останнім не забезпечувалось виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, у зв`язку з чим запобіжний захід був змінений на інший, а відтак, суд правомірно, відповідно до положень п. 3 ч. 4 ст. 183 КК України, не визначив для ОСОБА_7 розмір застави.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року, якою запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 19 серпня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3