Справа № 127/578/21
Провадження №11-кп/801/623/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
та захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001194,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.07.2022 включно стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, непрацюючого, розлученого, має на утриманні семилітнього сина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
30 травня 2022 року прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки ризики передбачені ст.177КПК України не відпали, запобіжний захід відносно обвинуваченого обраний правильно, підстав для його зміни, скасування немає, оскільки останній, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілу та свідків. Також зазначив, що у ОСОБА_8 відсутні стійкі соціальні зв`язки, він може переховуватися від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Захисник ОСОБА_9 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому заперечив, просив змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України наразі відпали, а нові ризики, прокурором не доведені. У обвинуваченого є постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. Намірів ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню обвинувачений не має.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку адвоката та просив змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 відмовлено, клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задоволено. Продовжено строк дії обраного відносно ОСОБА_8
запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Строк дії ухвали суду 60 днів до 28.07.2022 включно.
Визначено ОСОБА_8 розмір застави в межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн.
В разі внесення застави покладено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками по кримінальному провадженню.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що згідно ч. 3 ст. 331КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Оцінюючи зазначене, суд виходив з того, що ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до шести років. Обвинувачений офіційно не працює, ніде не зареєстрований, проживає в м. Вінниці разом з дружиною та дітьми, однак як зазначив сам обвинувачений в судовому засіданні, наразі в них з дружиною напружені стосунки та вони розлучаються, що свідчить про те, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, ОСОБА_8 може не з`являтися на виклики суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження шляхом впливу на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення та в подальшому уникати відповідальності. Вказане доводить існування ризиків у кримінальному провадженні, визначених ст. 177 КПК України.
Враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд прийшов до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, відсутність у ОСОБА_8 соціально стримуючих факторів та міцних соціальних зав`язків, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу.
Також, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило.
Ні обвинувачений, ні його захисники не навели суду підстав для зміни або скасування запобіжного заходу, тому клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, задоволенню не підлягають.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року та постановити нову, якою клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин з застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує про те, що при розгляді усного клопотання прокурора ОСОБА_6 судом не в повній мірі недосліджені докази щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення даного клопотання.
На думку захисту, прокурором не доведено наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України так, як метою застосування запобіжного є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на ОСОБА_8 не покладав.
Крім того, прокурор в заявленому клопотанні та суд зазначають про тяжкісгь вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим та мipy покарання. Проте, сам по cобi факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.
При винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не враховано те, що останній заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд застосувати стосовно нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі - домашній арешт, вказавши, що не буде перешкоджати встановленню істини у справі, своєчасно з`являтиметься до суду i буде мати належну процесуальну поведінку, оскільки він має незадовільний стан здоров`я, а також у нього відсутні грошові кошти для внесення застави.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підтримав повністю та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи. Крім того, захисник не заперечував щодо проведення судового розгляду у відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується в ДУ «ВУВП№1», оскільки виникли технічні проблеми з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції, які унеможливили безпосередню участь обвинуваченого в судовому засіданні.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону судом дотримані.
При вирішенні питання за клопотанням прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 суд встановив та виходив з того, щозгідно обвинувального акту, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину,передбаченого ч.3 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до шести років, офіційно не працює, проживає в м. Вінниці разом з дружиною та дітьми, однак як зазначив сам обвинувачений в судовому засіданні, наразі в них з дружиною напружені стосунки та вони розлучаються, що свідчить про те, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, ОСОБА_8 може не з`являтися на виклики суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження шляхом впливу на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення та в подальшому уникати відповідальності. Вказане доводить існування ризиків у кримінальному провадженні, визначених ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо наявності на його думку підстав для скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегією суддів враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч.3 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, є особою раніше судимою,не працює, не має постійного джерела доходів, таким чином, є висока ймовірність, що обвинувачений в подальшому продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані із привласненням чужого майна.
Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду полягає в тому, що у разі доведення його винуватості йому може бути призначено реальну міру покарання у вигляді шести років позбавлення волі, а враховуючи обставини, що характеризують особу обвинуваченого, відсутність місця роботи та міцних соціальних зв`язків, притягнення до кримінальної відповідальності у минулому, які вказують на можливість обвинуваченого не з`являтися на виклики до суду.
Відповідно існує також ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілу, як про це зазначив суд першої інстанції. Апеляційний суд вважає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілу слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту вказаних осіб в судовому засіданні, однак наразі судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершений.
Доводи захисника про те, що до обвинуваченого можна застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арештув нічну пору доби з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин з застосуванням засобу електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах провадження відсутній документ про право власності на житло за вказаною адресою, який має відповідати Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь яких інших документів власника домоволодіння, котрий би погодився на проживання обвинуваченого у його помешканні із застосуванням запобіжного заходу в вигляді нічного домашнього арешту.
Крім того, згода обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на залишення йому певної форми домашнього арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Відповідно доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимог апеляційної скарги захисника про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки у нього наявне постійне місце проживання через те, що обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на ОСОБА_8 не покладав.

Відповідно набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого у даному кримінальному провадженні автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. До того ж, диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного чи обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки дана норма передбачає наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений заперечував щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд застосувати запобіжний у вигляді домашнього арешту, оскільки у нього відсутні грошові кошти для внесення застави, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), водночас, обвинуваченому визначено мінімальний розмір застави в межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка, на думку колегії суддів, буде гарантувати у разі її внесення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігати встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про хворобу обвинуваченого та потребу постійного лікування, то вони не можуть у даному разі слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, виходячи з наступного.
Захисником ОСОБА_7 надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 8411, як вбачається із вказаної виписки ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у КВХЦ з МТ ВОКЛ з 29.05.2022 по 30.05.2022 з основним діагнозом виразкова хвороба дванадцятипалої кишки.
Статтею 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органів, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок взаємодії установи виконання покарань з закладами охорони здоров`я врегульований спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року про затвердження «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» (надалі - Порядок № 239/5/104).
Згідно з п. 2.3 Порядку № 239/5/104 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Матеріали судового провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою або неможливість отримання ним відповідної медичної допомоги в умовах перебування в СІЗО.
Таким чином, стороною захисту не доведено в суді апеляційної інстанції факту неможливості утримування обвинуваченого ОСОБА_8 в СІЗО за станом здоров`я.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги підозрюваного викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001194, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.07.2022 включно стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4