ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 617/1714/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1106/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілої ОСОБА_8 , за умови, що від неї надійшла заява телефонограма про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого та прокурора на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 06 12 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (більш точні анкетні дані т.1 а.с.156) визнано винним за ч.3 ст.185 КК України та йому остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

(т.1 а.с.158).

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів (т.1 а.с.159).

Вказаним вироком встановлено, що 30 08 2020 року близько 15 години ОСОБА_7 , діючи вже повторно, проник до приміщення будинку АДРЕСА_1 потерпілої ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 та скоїв крадіжку електричного водонагрівача заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на суму 2599 грн. (т.1 а.с.155).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати через м`якість призначеного покарання та призначити обвинуваченому більш суворе покарання (т.1 а.с.173).

В подальшому прокурор відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, із уточненими та зміненими доводами в суді апеляційної інстанції, просять вирок суду першої інстанції скасувати та провадження по справі закрити так як не вважає себе винним у скоєному.

Інші учасники апеляцій на вирок суду не подавали.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор відмовився від поданої апеляційної скарги, а щодо апеляційної скарги обвинуваченого просить її залишити без задоволення.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримує і просить провадження по справі закрити.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційних скаргах оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції переглядається.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із вироку суду першої інстанції, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини суд, як на доказ винуватості особи, послався на показання самої потерпілої ОСОБА_8 , яка саме в суді і підтвердила, що ніякого дозволу на реалізацію свого водонагрівача вона ОСОБА_7 не давала.

Потерпіла зазначає про те, що ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю вдома потерпілої, проник до її домоволодіння і здійснив крадіжку водонагрівача (т.1 а.с.156).

Ці показання потерпілої підтвердили в суді і свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1 а.с.157).

Суд послався і на інші докази як на обставини, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 саме у скоєнні крадіжки і потерпілої (т.1 а.с.157).

Тому підстав для виправдання обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Щодо правильності призначеного покарання, то суд призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра.

При цьому, обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом визнав рецидив злочинів.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання і він в межах санкції статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого по даній справі та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції за обставин викладених обвинуваченим у його апеляційній скарзі.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 06 12 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4