Справа №694/1819/22
провадження № 1-кс/694/591/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

07.10.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000796 від 06.10.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озірна, Звенигородського району Черкаської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, освіта не повна середня, раніше судимого: 07.06.2021 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, судимість не знята та не погашена,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 ККУкраїни, -
з участю підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

07.10.2022 старший слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000796 від 06.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 05.10.2022 року близько 21 год. 00 хв., в умовах воєнного стану введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ від 24.02.2022, та від 17 травня 2022 року № №341/2022, затвердженим Законом України від 25 травня 2022 року № 2212-ІХ, та від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, відкрито, в присутності ОСОБА_8 , незаконно заволодів належним ОСОБА_8 мобільним телефоном марки «TECNO» моделі POP 2F (В1g), фіолетово-синього кольору, вартість якого не менше 1500,00 гривень, після чого із місця вчинення злочину із викраденим зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений в умовах воєнного стану.
06.10.2022 ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.
06.10.2022 ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений в умовах воєнного стану.
Під час допиту підозрюваний визнав свою вину, у вчиненому розкаявся.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними доказами в кримінальному провадженні та доданими до клопотання.

Крім того слідий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, офіційно ніде не працює, не має стійких соціальних зв`язків, а тому може змінювати місце свого проживання та переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, які є ключовими у провадженні та потерпілого, шляхом здійснення на них психологічного тиску, або погроз їм застосування фізичною розправою з метою зміни показів на його користь тощо, оскільки встановлено, що безпосередніми свідками вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення є неповнолітні особи, серед яких брат підозрюваного ОСОБА_9 , на яких він може вчиняти психологічний тиск з метою зміни показів на свою користь тощо;- вчинити інше кримінальне правопорушення враховуючи, що підозрюваний , будучи раніше судимим за вчинення майнового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України на шлях виправлення не став та перебуваючи на іспитовому строці, скоїв умисне тяжке кримінальне правопорушення, тому є наявний ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також враховуючи те, що підозрюваний офіційно не працює, не має постійного заробітку, не має міцних соціальних зв`язків даний ризик є цілком обгрунтованим.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання матері підозрюваного ОСОБА_10 .
Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот протии Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точку зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені дані у клопотанні та в матеріалах долучених до нього є всі підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінальному правопорушенні.
Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: -даними протоколу огляду місця події від 06.10.2022;- даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_13 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 06.10.2022;- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 06.10.2022;-даними протоколу затримання особи в порядку ст. 208 КПК України;-даними протоколу допиту підозрюваного від 06.10.2022.
В своєму клопотанні, слідчий посилається на те, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та зважаючи на тяжкість покарання, може переховуватись від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як безпосередніми свідками вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення є неповнолітні особи, серед яких брат підозрюваного ОСОБА_9 , на яких він може вчиняти психологічний тиск або застосування фізичною розправою з метою зміни показів на свою користь тощо;- вчинити інше кримінальне правопорушення враховуючи, що підозрюваний офіційно не працює, не має постійного заробітку, не має міцних соціальних зв`язків, будучи раніше судимим за вчинення майнового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України на шлях виправлення не став та вчинив умисний тяжкий злочин в період іспитового строку.
Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников протии Росії», «Томазі протии Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко протии Молдови» № 41088/05 від 11 липня 2006 року одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу.
За роз`ясненнями п.п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (зі змінами і доповненнями,

внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №10 та від 24 жовтня 2008 року №15), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинувачуваним процесуальних обов`язків, і його належної поведінки; обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Щодо наявності вказаних ризиків слідчий суддя приходить до наступного.
Так, слідчий суддя вважає доведеним ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжке та відповідно до санкції даної статті карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі, з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Разом з тим, ОСОБА_6 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки є раніше судимим за злочин проти власності та вчинив злочин в період відбуття іспитового строку, дана обставина характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Однак, посилання слідчого на той факт, що підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки обґрунтовані виключно наявністю самої можливості, при цьому слідчим не наводиться жодних об`єктивних даних.
Разом з тим,слідчим суддею взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_8 жодних претензій до підозрюваного ОСОБА_6 не має, просив не обирати підозрюваному міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що останнім подано до суду письмову заяву.
Крім того в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона є матір`ю підозрюваного, вказала, що не проти перебування сина під домашнім арештом у належному їй домоволодінні та зобов`язується забезпечувати його життєві потреби.
За таких обставин, та аналізу зібраних досудовим розслідуванням матеріалів клопотання та кримінального провадження, суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту цілодобово за адресою проживання. При цьому на думку слідчого судді до підозрюваного слід застосувати електронні засоби контролю, що зменшить ризик можливого переховування підозрюваного від слідства і суду з метою уникнення покарання.

Окрім цього, відповідно до норм ст. 181 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись вимогами ст.ст. 132, 176 178, 183, 184, 194, 196, 206, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000796 від 06.10.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озірна, Звенигородського району Черкаської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, освіта не повна середня, раніше судимого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово з застосуванням електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати дослідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- заборонити підозрюваному цілодобово залишати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівниками органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту визначити тривалістю 59 діб, тобто до 04.12.2022 включно.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України негайно доставити ОСОБА_6 до його місця проживання - АДРЕСА_1 , де звільнити його з-під варти.
Строк дії ухвали - до 04.12.2022 включно.
Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному після її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 12.10.2022.

Слідчий суддя ОСОБА_1