КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/4940/20 Провадження № 11-кп/824/1959/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року та постановити нову, якою змінити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року, серед іншого обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 березня 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та наразі не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Як зазначено в ухвалі суду, при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого, суд враховував дані про його особу, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання винуватим, наявність іншого висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, а також відсутність відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. А тому для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку про неможливість застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України, аніж тримання під вартою.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на те, що суд був упереджений, ухвалюючи рішення про продовження йому строку дії запобіжного заходу з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Як зазначає апелянт, твердження прокурора щодо наявності ризиків, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого іншого менш суворого запобіжного заходу, є неправдивими та не відповідають дійсності.
В той же час, обвинувачений посилається на те, що за час його перебування під вартою, кримінальне провадження відносно нього не розглядається по суті. Поряд з цим, ані прокурор, ані суд не вживає жодних заходів для забезпечення явки свідків в судові засідання.
Крім того, апелянт зазначає, що визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, при цьому наголошує, що він не був раніше судимим, а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, не має ознак рецидиву або повторності.
В той же час, ОСОБА_6 звертає увагу на те, що перебуває під вартою вже два роки, що є не припустимим та порушує всі можливі розумні строки, встановлені законом. Крім того, як зазначає обвинувачений, його строк тримання під вартою тривалістю два роки вже є мінімальним терміном, який передбачений як покарання за злочин, що йому інкримінується.
Підсумовуючи, обвинувачений вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню з постановленням нової, якою необхідно змінити йому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобовязання.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існує висока ймовірність того, що обвинувачений може ухилитись від суду, а також впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Також з огляду на обставини обвинувачення та тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній, який є тяжким злочином, суд вважав за необхідне продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
В той же час, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Крім того, доводи обвинуваченого щодо визнання ним вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також про те, що він не був раніше судимим, а кримінально-каранні діяння, в яких він обвинувачується, не мають ознак рецидиву, не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на тривалість його перебування під вартою не може бути безумовною підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2022 року, якою серед іншого обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28 березня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4