Провадження № 11-кп/4808/292/22
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі заперечує обґрунтованість підозри. Пояснює, що згідно з протоколом огляду місця події нічого підозрілого не вилучено та не виявлено. Відносно протоколу допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 та протоколу впізнання за фотознімками, вказує, що та є зацікавленою особою. Щодо протоколу затримання особи, посилається на те, що побачив телефон під лавкою в дворі, підняв його, чекав, що передзвонить власник, і він його поверне, однак йому в правоохоронних органах не повірили, так як він в минулому неодноразово судимий за такі злочини. Зауважує, що у інших провадження до нього застосовувалася підписка про невиїзд, жодного разу він не перебував у розшуку, не перешкоджав слідству, не тікав з місця затримання. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставне, не ґрунтується на вимогах закону.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що при постановленні ухвали суд не врахував те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам, регламентованим ст. 184 КПК України, підготовлене формально, з викладенням лише обставин події та зазначенням суб`єктивної думки прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зауважує, що прокурор не заявляв про існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доводив його існування, однак суд про нього зазначив. Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Посилається на те, що в матеріалах немає показань свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміну місця проживання. Наголошує, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в м. Івано-Франківську. Зауважує, що відсутня інформація, яка б підтверджувала існування повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких інших злочинів. Вважає, що зазначені обставини свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2022 року продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на строк шістдесят днів - до 05 серпня 2022 року включно.

Суд першої інстанції при вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховував дані про особу обвинуваченого. Зробив висновок про те, що прокурором поза розумним сумнівом доведено, що ризики щодо можливого переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, - продовжують існувати. На думку суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у виді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду. Враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства щодо неповнолітньої особи, суд не вбачав підстав для визначення розміру застави. Обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжних заходів, суд не встановив.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання про участь в судовому засіданні апеляційного суду не заявляв, повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить розглядати її в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України. Прокурор ОСОБА_8 подав заяву, де просить проводити розгляд апеляційних скарг в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за результатами письмового провадження без участі сторін.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 від 07 червня 2022 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001087 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчиняла розбій.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк семи до десяти років із конфіскацією майна, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_5 в апеляційні скарзі доводи про його невинуватість будуть перевіренні судом першої інстанції при прийнятті рішення по суті за результатами розгляду обвинувального акту.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані, в тому числі про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в м. Івано-Франківську.

З врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема про його судимості, відсутність джерела доходу, його поведінки, інших обставин по кримінальному провадженню, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, - переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є переконливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій обвинуваченого, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.
У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Дійсно, суд першої інстанції встановив наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про існування якого прокурор не заявляв.

Разом з тим, ця обставина не впливає на висновки суду в частині наявності інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З врахуванням таких даних, суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відомості, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують доцільність застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, ч. 1 ст. 29 Конституції України, вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно не визначив заставу у відповідному розмірі при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , з огляду на підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, що мають місце у даному випадку, та враховуючи те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційних скарг.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 179, 183, 182, 197, 404, 406, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4