ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1901/22 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000741 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2022 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, клопотання прокурора залишити без задоволення, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою замінити йому на домашній арешт, також вирішити питання щодо можливості застосування застави.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що постанови про призначення групи прокурорів та слідчих не містять підписів відповідних керівників.
Зазначає, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 КК України.
Звертає увагу на певні порушення вимог КПК України, які мали місце під час досудового розслідування.
Вказує на те, що він страждає на тяжкі захворювання, його мати похилого віку потребує постійного догляду, а також, що він має постійне місце проживання, неофіційно був працевлаштований.
Також стверджує, що введений в України воєнний стан не є додатковою обставиною на підтвердження ризику переховування від суду.
Зазначає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ідентичне попереднім клопотанням.
Окрім того, заявлені прокурором ризики є недоведеними.
Звертає увагу на тривалість судового розгляду, а також, що він вже 9 місяців перебуває під вартою.
Вказує на те, судом було порушено його право на захист, оскільки розгляд клопотання було проведено за його відсутності, також він не був присутній під час проголошення ухвали від 14.06.2022 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року ОСОБА_5 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2022 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, а тому, з огляду на покарання, яке ОСОБА_5 може понести у випадку встановлення судом його винуватості, а також враховуючи наведені обґрунтування прокурором та схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, суд взяв до уваги вік, соціальні зв`язки обвинуваченого, його характеристику, що обумовлюють наявність ризику того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, які не допитані судом.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.
Від захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність захисника та прокурора, проти чого не заперечував обвинувачений.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000741 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 17.09.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 14.06.2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, а саме, його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, окрім того, з клопотання прокурора вбачається, що обвинувачений неодноразово судимий, ніде не працює.
Також слід зазначити, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, свідки не допитані.
Окрім того, до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, а тому твердження обвинуваченого про те, що введений в країні воєнний стан не підтверджує наявність ризику переховування від суду є безпідставним.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, тобто в участі у злочинній організації, а тому, відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Твердження обвинуваченого про те, що постанови про призначення групи прокурорів та слідчих не містять підписів відповідних керівників, матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 КК України, а також щодо певних порушень вимог КПК України, які мали місце під час досудового розслідування, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Посилання обвинуваченого на те, що він страждає на тяжкі захворювання колегія суддів вважає таким, що не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки з листа начальника філії ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях, наданого на запит суду апеляційної інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 дійсно страждає на певні захворювання, однак 01.07.2022 року засуджений був оглянутий лікарем-терапевтом Дніпровської міської медичної частини №4, скарг на здоров`я не виказував, на час огляду гострої терапевтичної патології не виявлено. Також зазначено, що на цей час стан здоров`я ОСОБА_5 відповідає наявному діагнозу, знаходиться під наглядом медичних працівників Дніпровської міської медичної частини №4.
Доводи обвинуваченого про те, що його мати похилого віку потребує постійного догляду, а також, що він має постійне місце проживання, неофіційно був працевлаштований колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ідентичне попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він 9 місяців перебуває під вартою, не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також у зв`язку із введенням воєнного стану.
Доводи обвинуваченого про те, що судом було порушено його право на захист, оскільки розгляд клопотання було проведено за його відсутності, є безпідставними, оскільки спростовується журналом судового засідання від 14.06.2022 року, відповідно до якого, обвинувачений приймав участь у розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в режимі відеоконференції, та висловлював свою думку щодо заявленого прокурором клопотання, а саме заперечував щодо його задоволення.
Окрім того, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.336 КПК України в умовах воєнного стану не враховуються заперечення щодо відеоконференції.
Твердження обвинуваченого про те, що він не був присутній під час проголошення ухвали від 14.06.2022 року колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки відсутність обвинуваченого під час оголошення ухвали жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодило обвинуваченому реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження ухвали в апеляційному порядку, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3