УХВАЛА
10 травня 2022 року
м. Київ
справа № 449/754/21
провадження № 51-1326ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій він просить змінити ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року в частині призначення покарання, призначивши йому покарання за ст. 390-1 Кримінального кодексу України (далі КК) у виді обмеження волі на строк 1 рік, та застосувати положення ст. 75 КК і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Так, викладені ОСОБА_4 у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями статей 436, 437 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.
Зокрема, ст. 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Частинами 1, 2 ст. 437 КПК передбачено, що Суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання. Обвинувальний вирок, ухвалений судом першої чи апеляційної інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник.
Водночас засуджений просить призначити йому покарання у виді обмеження волі, яке є більш суворим покаранням ніж арешт відповідно до законодавчо встановленого у ст. 51 КК переліку видів покарань, що суперечить принципу недопущення погіршення правового становища засудженого. Стосовно ж прохання ОСОБА_4 про застосування положень ст. 75 КК, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що звільнення від покарання та його відбування є інститутом кримінального права відмінним за своєю суттю від інституту призначення покарання.
Наявність вказаного недоліку, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3