Справа № 754/7739/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/227/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каган, Бухарської області, Республіка Узбекистан, росіянина, громадянина України, розлученого, освіта незакінчена вища, директор «Лізингової компанії Мелхіседек», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, та визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті людини, 06 листопада 2014 року приблизно о 15.45год. перебуваючи поблизу під`їзду №7 будинку АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та реалізуючи злочинний умисел направлений на вбивство ОСОБА_13 , використовуючи вогнепальну гладкоствольну зброю, здійснив постріл в спину та два постріли в обличчя ОСОБА_13 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: сліпого вогнепального поранення шиї і голови з розташуванням вхідних вогнепальних дробових ран на переднє-бічній поверхні шиї, з проходженням ранового каналу скрізь м`які тканини шиї, корінь язика, тканини твердого піднебіння, кістки основи черепа, у його порожнину в тканинну півкуль головного мозку; сліпого вогнепального поранення правої половини грудної клітини з розташуванням вхідних вогнепальних дробових ран на задній поверхні грудної клітки справа, з проходженням ранових каналів скрізь м`які тканини, кісткову частину 8 та 9 ребра справа, пристінкову плевру, нижню частку правої легені та діафрагму в серце та праву частку печінки у м`які тканини передньої поверхні правої половини грудної клітини; травматичні ампутація нігтьових фаланг 1 і 2 пальців правої кісті, від яких ОСОБА_13 загинув на місці. Смерть ОСОБА_13 настала від вогнепальних дробових поранень шиї, голови та грудної клітини, які призвели до руйнування кісток основи черепу і головного мозку та ушкоджень внутрішніх органів( серця, правої легені та печінки).
Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням день та час в 2014 році, перебуваючи у Чернігівській області, у Козелецькому районі незаконно придбав за 1000 грн. у ОСОБА_14 мисливську гладкоствольну рушницю марки ТОЗ БМ№ НОМЕР_1 , з якої в подальшому в невстановлений час та в невстановленому місці виготовив нестандартну (атипову) гладкоствольну вогнепальну зброю, саморобним способом за типом обрізів шляхом вкорочення стволів до остаточної довжини 270 мм., та видалення приклада, двоствольної мисливської рушниці моделі «ТОЗ-БМ», 16 калібру, яку почав незаконно носити та зберігати без передбаченого законом дозволу.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений день та час, в невстановленому місці при невстановлених обставинах, без передбаченого законом дозволу, придбав та в подальшому носив та зберігав обріз мисливської рушниці, що відноситься до нестандартної(атипової) гладкоствольної вогнепальної зброї, виготовленої саморобним способом за типом обрізів шляхом вкорочення стволів до остаточної довжини 293 мм., та видаленням приклада, двоствольної мисливської рушниці моделі «ТОЗ-БМ», 16 калібру, № НОМЕР_2 , 1963 року випуску.
Після цього, 31.12.2014 року приблизно о 12.10год. знаходячись на території дитячого табору «Промінь» ВАТ`Хімволокно» Дарницького лісництва м. Києва, 23 кілометру Бориспільського шосе, ОСОБА_7 був зупинений працівниками міліції, де в подальшому в ході проведення огляду останнього було виявлено та вилучено зазначені вище два обрізи мисливської рушниці ТОЗ БМ№ НОМЕР_1 та «ТОЗ БМ» № НОМЕР_3 .

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано за недоведеністю що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у вигляді одинадцяти років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без зміни у виді тримання під вартою у Київському СІЗО. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 31.12.2014 року. На підставі ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року, зараховано в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 31.12.2014 року по 20.06.2017 року включно із розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 3346 грн. 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у відшкодування заподіяної їм моральної шкоди по 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., кожному. Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 1 000 000 ( один мільйон) грн. моральної шкоди.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є обґрунтованим, але призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема, судом не повною мірою взято до уваги суспільна небезпечність обвинуваченого, який вчинив заздалегідь спланований злочин з особою жорстокістю та цинізмом. Вирок суду в частині визнання невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є необґрунтованим, а судом допущена неповнота судового розгляду, неправильна кваліфікація дій обвинуваченого, що потягло за собою незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню. Так, судом безпідставно відкинуто і визнано неналежними та недопустимим ряд доказів, що прямо вказують на вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, оскільки дані докази отримані органом досудового розслідування без порушень норм КПК України.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що він в недостатній мірі володіє українською мовою, у зв`язку з чим заявляв в суді клопотання про проведення судового розгляду російською мовою, а також про вручення йому обвинувального акту російською мовою, які не були розглянуті судом.
Також апелянт вказує, що суд порушив його право на захист, оскільки, незважаючи на розбіжність позицій захисту із захисником, незаконно відмовив йому у задоволенні клопотання про заміну захисника ОСОБА_17 , а також не задовольнив самовідводи останнього. Вважає, що з цих підстав головуючий суддя підлягав відводу, а тому є підстави вважати, що справу розглянуто незаконним складом суду.
Крім того ОСОБА_7 зазначає, що прокурор ОСОБА_18 , який затвердив обвинувальний акт, не мав процесуального права це робити, оскільки не входив до складу групи прокурорів. Звертає увагу, що суд порушив його право на захист, оскільки несвоєчасно надавав йому копії судових рішень за його клопотаннями. Також суд належним чином не забезпечив участь свідків сторони захисту у судовому засіданні, тоді як покази свідків сторони обвинувачення, що були взяті до уваги судом, містять розбіжності, є суперечливими, а виклад показань окремих свідків у вироку не відповідає показанням, які вони фактично надали.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, аналогічну за змістом із апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 , в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 1 000 000 ( один мільйон) грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, але не направляти кримінальне провадження на новий судовий розгляд, просив прийняти рішення, виправдати його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих,
пояснення захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, апеляційна скаргу обвинуваченого підтримав, змінив вимоги та просив закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого,
пояснення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували,
пояснення прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні скарги потерпілих та просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на те, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 та поясненнях, наданих в суді апеляційної інстанції, обвинувачений заперечує свою причетність до інкримінованого йому злочину та стверджує про невідповідність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення фактичним обставинам справи через відсутність достатніх і належних доказів, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів визнає за доцільне в порядку ч.2 ст.404 КПК України перевірити наявність підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження через недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України суд першої інстанції послався на наявність достатньої кількості належних та допустимих доказів, якими доводиться обвинувачення.
Так, частково дослідивши за клопотанням обвинуваченого та захисника наявні у матеріалах кримінального провадження докази, у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини у його вчиненні.
Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів, які були повторно досліджені під час апеляційного розгляду, а саме:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не визнав як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції та показав, що він проживав у квартирі АДРЕСА_3 . Головою ЖБК був ОСОБА_13 , з яким у нього не було неприязних відносин. Після його виселення за рішенням суду, він виїхав з вказаної адреси та проживав у знайомих. Дізнався про вбивство через 1-2 неділі зі слів сусідів, коли приходив за адресою АДРЕСА_2 забирати деякі свої речі, які залишились після виселення. Тоді ж він дізнався що у ОСОБА_13 був конфлікт у ЖБК з представниками юридичної особи, якої саме він не уточнював. З яким саме сусідами він спілкувався він не пам`ятає. Зазначив, що в день вбивства він був у іншому місці, а тому не міг вчинити вбивство ОСОБА_13 06.11.2014 до 12.00 год. - 13.00 год. він перебував біля будинку по АДРЕСА_4 , а саме біля під`їзду №4. В той день було холодно, про те, в чому він був одягнутий відмовляється давати показання. Носив з собою чорний рюкзак. В подальшому він пішов на зупинку тролейбусу та доїхав до вул. Радунська,5 в м. Києві, де піднявся на другий поверх у «Магазин іграшок» де перебував до 18.00 год. Перебуваючи в магазині він познайомився з продавцем. Вказав, що за вказаною адресою також знаходиться магазин одягу, а також парикмахерська, де працювала його знайома, однак в той день 06.11.2014 її на роботі не було. Також він заходив у магазин мобільного зв`язку, у якому залишав свій телефон на зарядку. В подальшому він пішов у ломбард, оскільки користувався його послугами. В кінці вул. Радунська в м. Києві він заходив у кіоск, який торгує мобільними телефонами, оскільки хотів купити нову сім-карту, на що товариш продавця віддав йому б/у сім-карту. Уточнив, що 06.11.2014 він за адресою АДРЕСА_2 не перебував, зброю не носив. Його бачили багато людей по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , які можуть це підтвердити. Зазначив, що де проживав після 06.11.2014 він не пам`ятає. Потім він познайомився із ОСОБА_19 , який запропонував йому, у зв`язку із його скрутним становищем, пожити на території дитячого табору у Дарницькому лісництві, на що він погодився, де він проживав до його затримання.
Крім цього ОСОБА_7 показав, що після винесення судового рішення про його виселення, до нього приїжджав невідомий чоловік, який представився новим господарем квартири. В жовтні 2014 року, приблизно о 10.00 - 11.00 год. до нього у квартиру увірвались невідомі люди в масках у цивільному одязі. Зрозумівши що у цих людей погані наміри , він попередив їх що викличе міліцію а також дістав зареєстровану на нього помпову рушницю. Після цього невідомі особи пішли, однак залишили у квартирі куртку та сумку, у якій заходились два обрізи, патрони, бронежилет. Він викликав міліцію, однак ніхто із слідчих органів не приїхав. Потім приблизно через два тижні він звернувся за допомогою до дільничного інспектора міліції ОСОБА_20 , який також не зміг йому допомогти. Особисто працівникам міліції він не хотів здавати зброю, оскільки не довіряв міліції, хотів її здати в присутності інших осіб. Потім він звернувся до голови громадської організації ОСОБА_19 з проханням про допомогу та віддав йому сумку зі зброєю. Потім через деякий час ОСОБА_19 повернув йому сумку зі спорядженням та один обріз. 31.12.2014 перед затриманням ОСОБА_19 йому повернув другий обріз, після чого одразу він був затриманий. Зазначену зброю 06.11.2014 він з собою не носив, зберігав в іншому місці, у якому саме, відмовляється давати показання.
Зазначив, що після затримання, до нього працівники міліції застосовували фізичне насильство, наносили удари по обличчю та в пах. Тілесні ушкодження були зафіксовані при поступленні його до ІТТ;
- показаннями потерпілого ОСОБА_21 , який суду показав, що як тільки його батько ОСОБА_13 став працювати головою ЖБК, ОСОБА_7 став постійно конфліктувати з батьком. Постійно з`являвся на прийом громадян який вів ОСОБА_13 , на збори членів ЖБК постійно провокував конфлікт, погрожував фізичною розправою, влаштовував бійки. ОСОБА_7 постійно вважав його батька винуватцем своїх бід, зокрема втрати квартири у будинку по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим постійно висловлював погрози як ОСОБА_13 а також і його сім`ї. Зокрема за деякий час до вбивства, біля будинку за місцем проживання він, ОСОБА_21 , сів у автомобіль, і до нього підійшов ОСОБА_7 , через вікно водійських дверцят навів обріз рушниці і пригрозив вбивством. Після цих подій він впевнений що саме ОСОБА_7 вчинив вбивство його батька ОСОБА_13 ;
- показаннями потерпілої ОСОБА_16 , які є аналогічними з показаннями потерпілого ОСОБА_22 ;
- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка суду показала, що ОСОБА_7 проживав у квартирі АДРЕСА_3 , вона до нього неодноразово приходила додому за вказівкою ОСОБА_13 , перевіряла квитанції про сплату боргу за комунальні послуги. 06.11.2014 року приблизно о 13.00 год. вона разом з чоловіком поверталась додому з ринку, і в під`їзді вони зустріли ОСОБА_13 , який був дуже заклопотаний. Пообідавши, вона перебувала на кухні, і почула як хлопнули двері під`їзду. Виглянувши з вікна 4 поверху, вона почула постріл, і в цей час з під`їзду вибіг скривавлений ОСОБА_13 , і заховався біля машини, яку було припарковано біля під`їзду. Потім до ОСОБА_13 підійшов чоловік, витягнув обріз і впритул, зі словами «Ось це тобі за квартиру та за гроші» здійснив постріл у ОСОБА_13 , після чого пішов у бік будинку АДРЕСА_2 . Вказала, що особу яка стріляла у ОСОБА_13 вона може описати таким чином: чоловік високого зросту, приблизно 1.80м., одягнутий у чорну куртку, яка була великого розміру, не того розміру яку носив чоловік, на голові була шапка, мав сумку із червоними вставками для ракеток. Уточнила, що таку ж особу за такими ж прикметами бачили сусіди за декілька днів до вбивства.
- показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду показав, що він проживає у 9 під`їзді будинку АДРЕСА_2 . 06.11.2014 року приблизно о 16.00год. він на автомобілі їхав додому. Проїжджаючи 7 під`їзд будинку, почув два постріли, побачив як з під`їзду вибіг ОСОБА_13 , а за ним вийшов незнайомий чоловік, який був одягнутий в темний одяг, куртку, капюшон, блайзер, ззаду рюкзак(сумка) з червоними вставками, та в руках тримав обріз рушниці. Порівнявшись з ними він почув третій постріл. Припаркувавши автомобіль він підбіг і побачив мертвого ОСОБА_13 . Він став кричати, чи бачив хтось куди побіг чоловік, який стріляв. Люди з будинку сказали, що цей чоловік побіг в бік дитячого садка, куди і він побіг. По дорозі він зустрів двох жінок, яким описав людину яка стріляла, а потім ще одну жінку консьєржа, якій також описав чоловіка, які зазначили, що бачили цього чоловіка, який біг в бік вул. Милославська. Жінка консьєрж сказала, що бачила, як той чоловік переодягався, знімав куртку. Вказав, що переслідуючи чоловіка який стріляв, він його втратив з поля зору, біг за напрямком, який вказували люди.
- показаннями свідка ОСОБА_25 , яка суду показала, що вона проживає у будинку АДРЕСА_2 на 4 поверсі. 06.11.2014 року приблизно о 16.00год. вона перебувала вдома на кухні. Почула постріл. Відчинивши вікно вона побачила незнайомого чоловіка, обличчя не бачила, який був одягнутий у темну куртку, на голові капюшон, мав сумку для тенісних ракеток червоно-білого кольору, з написом. Потім почула ще два постріли, після чого чоловік пішов, а потім побіг в бік дитячого садка. В подальшому, коли вибігли люди на вулицю, то розповідали, що бачили неодноразово чоловіка, який декілька днів стояв біля будинку і когось чекав, і був одягнутий, як той чоловік що стріляв та втік. Крім того уточнила, що ОСОБА_7 вона знає як мешканця будинку, у якого був конфлікт із головою ЖБК ОСОБА_13 , через борг по квартплаті.
- показаннями свідка ОСОБА_26 , яка суду показала, що вона проживає у будинку АДРЕСА_6 . 06.11.2014 приблизно о 16.00 год. вона разом з подругою побачила раніше незнайомого їй, як потім дізналась ОСОБА_7 , який біг по алеї зі сторони дитячого садка з вул. Закревського в м. Києві. ОСОБА_7 був одягнутий у темний одяг, светр, кепка з козирьком. Вона його дуже добре розгледіла у обличчя, на якому була щетина. В руках ОСОБА_7 тримав рюкзак чи сумку з червоними вставками, який був завернутий у куртку. Сумка була важка, оскільки ОСОБА_7 дуже важко дихав, задихався і побіг в бік вул. Милославська. Потім підбіг незнайомий чоловік, і запитав чи не пробігав тут чоловік, після чого описав по статурі, одягу та сумці ОСОБА_7 , якого вона тільки бачила. Одразу до них підійшла, ще одна жінка, яка працює консьєржем у під`їзді, яка сказала, що також бачила цього чоловіка, який на бігу знімав куртку та в неї загорнув сумку чи рюкзак. В судовому засіданні ОСОБА_26 , на запитання ОСОБА_7 , настояла, що бачила його 06.11.2014 приблизно 16.00 біля будинку АДРЕСА_6 , впізнає його впевнено по рисам обличчя.
Свідок ОСОБА_26 була повторно допитана в суді апеляційної інстанції за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 , яка надала аналогічні показання як і в суді першої інстанції.
- показаннями свідка ОСОБА_27 , яка суду показала, що 06.11.2014 вона працювала консьєржем в під`їзді будинку АДРЕСА_6 . Перебуваючи близько 16.00 год. біля під`їзду вона побачила раніше не знайомого їй, як потім дізналась ОСОБА_7 , який біг по алеї біля дитячого садка. ОСОБА_7 в метрах трьох від неї зупинився, зняв куртку та загорнув у неї велику сумку з червоними вставками. Сумка яку ОСОБА_7 тримав у руках, була важка, оскільки взявши її в руки він сильно здохнув. Після цього, ОСОБА_7 побіг в бік трамвайних шляхів по вул. Милославська. На голові був блайзер, з-за якого виглядали довгі волосся. Потім через деякий час підбіг чоловік, та запитав чи не бачили чоловіка з сумкою з червоними вставками, на що вона сказала, що той побіг в бік вул. Милославська. Через деякий час цей чоловік повернувся та повідомив, що не наздогнав нікого. На її запитання, що зробив цей чоловік, той повідомив, що вбив людину. Уточнила, що потім підбіг ще один хлопець та запитував про чоловіка з сумкою з червоними вставками і також побіг за ним. Вказала, що ОСОБА_7 зупинився біля неї в трьох метрах, вона добре його розгледіла в обличчя на якому була щетина. В судовому засіданні ОСОБА_27 впевнено вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка 06.11.2014 року приблизно 16.00год. пробігала біля неї тримаючи у руках сумку з червоними вставками.
Свідок ОСОБА_27 була повторно допитана в суді апеляційної інстанції за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 , яка надала аналогічні показання як і в суді першої інстанції.
- даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 08.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_27 впізнала по рисам обличчя в особі ОСОБА_7 особу, яку вона бачила 06.11.2014 року, однак в цей день ОСОБА_7 був головному уборі у формі кепки.
- показаннями свідка ОСОБА_28 , який суду показав, що 06.11.2014 приблизно о 16.00 год. він виходив з під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 , коли почув постріли. Вийшовши на вулицю він побачив автомобіль, біля якого було дві людини, одна з яких лежала біля машини. Інша людина відходила задом від лежачої людини. Він побіг в їх бік, побачив, що людина яка лежала була мертвою, після чого він побіг за особою яка стріляла. В ході переслідування в якийсь момент побачив обличчя чоловіка, що втікав: обличчя було бліде, овальне, щетина, волоси темні(не довгі, однак і не короткі), зріст 1.80м., за статурою не повний. Одягнутий темний одяг, черевики, штани ніби лижні, куртка нібито лижна(дута). В руках тримав рюкзак для ракеток »Вілсон» з червоними вставками. Вказаний чоловік біг бік АДРЕСА_7 по алеї зі сторони дитячого садка в бік вул. Милославська до трамвайних шляхів. Потім за одним із будинків він розвернувся в бік проспекту Маяковського після чого він його загубив. Уточнив, що він підбігав до жінки біля будинку АДРЕСА_6 та запитував по прикметах про чоловіка якого він переслідував, на що жінка вказала, що також його бачила та показала напрямок куди той побіг. В судовому засіданні ОСОБА_28 вказав, що впізнає в особі ОСОБА_7 особу, яку він 06.11.2014 року приблизно о 16.00год. переслідував, впізнає його по рисам обличчя, за статурою тіла.
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.01.2015 року, згідно якого ОСОБА_28 детально розповів та показав маршрут по якому особа, яка вчинила вбивство ОСОБА_13 втікала з місця вчинення злочину, а він її переслідував, зокрема після здійснення трьох пострілів особа яка вчинила вбивство побігла в сторону будинку АДРЕСА_7 , поруч з яким знаходиться будинок АДРЕСА_7 , який обійшов з лівої сторони та пробіг між буд. АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , де біля дитячого садка зник з поля зору та не виключає, з огляду на його ОСОБА_28 , місцерозташування, що особа яка втікала далі побігла в сторону буд. АДРЕСА_6 .
- показаннями свідка ОСОБА_29 , який суду показав, що він проживає у будинку АДРЕСА_2 на 1 поверсі. 06.11.2014 перебуваючи на кухні близько 16.00 год. він бачив як виходив з під`їзду ОСОБА_13 , а за ним, ще один чоловік, який був у шапці з козирком та у темній куртці, ніби дутий пуховик, мав сумку для ракеток. Потім одразу почув два хлопки, а потім третій. Виглянувши у вікно, побачив чоловіка який втікав в бік буд. АДРЕСА_7 , та щось ховав під куртку, за яким через незначний час побіг інший чоловік. Біля під`їзду стояв автомобіль, із-за якого виглядали ноги лежачого чоловіка. Уточнив, що ОСОБА_7 він наглядно знає як мешканця будинку. Востаннє бачив ОСОБА_7 за декілька днів до вбивства. Два чи три дні до вбивства, у першій половині дня, ОСОБА_7 стояв біля арки будинку, нібито когось караулив. Він також бачив ОСОБА_7 незадовго до вбивства і біля під`їзду, де проживав ОСОБА_13 . ОСОБА_7 був одягнутий у куртку темного кольору, схожу на дутий пуховик. На обличчі була коротка борідка, щетина. Волос був не короткий, ходив у бейсболці, з якої виглядало волосся. В день вбивства людина яка втікала була одягнута у одяг, у який був одітий ОСОБА_7 за декілька днів до вбивства, коли він стояв біля арки будинку та біля під`їзду. Вказав, що особа яка стріляла в ОСОБА_13 за статурою, ростом, одягом дуже схожий на ОСОБА_7
- показаннями свідка ОСОБА_30 , яка суду показала, що вона проживає на 5 поверсі 9 під`їзду в будинку АДРЕСА_2 . 06.11.2014 близько 16.00 год. з вікна побачила штовханину біля під`їзду та почула постріл. Один чоловік впав біля автомобіля, а інший підійшов до чоловіка який лежав та вчинила ще два постріли, після чого чоловік побіг в бік буд. АДРЕСА_7 , що чоловік який стріляв був високого зросту, у темному одязі, у куртці з капюшоном, мав рюкзак з білими вставками.
- показаннями свідка ОСОБА_31 , який суду показав, що 06.11.2014 він прийшов до своєї тітки яка проживає у будинку АДРЕСА_2 . Коли підходив до під`їзду почув постріл. Підійшовши до під`їзду та натиснувши кнопку домофону, він почув ззаду діалог жінки та чоловіка, які стояли на повороті біля дитячого садка. На запитання, що це був за постріл чоловік відповів «Собаку вбили». Ця розмова була через 1,5-2 хвилини після пострілу. Чоловік був одягнутий у темний одяг, тримав рюкзак з білими вставками, на обличчі була щетина. Чоловік розмовляв російською мовою.
- показаннями свідка ОСОБА_32 , яка суду показала, що вона працювала державним виконавцем у виконавчій службі Деснянського району м. Києва. Приймала участь при виселенні ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_3 . Зазначила, що при вчиненні виконавчих дій, при здійсненні опису майна, ОСОБА_7 брутально лаявся, погрожував всім присутнім розправою, зокрема погрожував фізичною розправою ОСОБА_13 . В подальшому приблизно через тиждень після виселення, до неї на роботу прийшов ОСОБА_7 , який зайшовши в кабінет, зачинив двері та сказав «Я тебе вб`ю», після чого вийшов з кабінету. Потім через деякий час вона дізналась про вбивство ОСОБА_13 , після чого вона стала підозрювати у вчиненому ОСОБА_7 , і у зв`язку з його погрозами вона звернулась у міліцію.
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що в кінці 2014 року, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_7 приєднався до самооборони м. Києва. База самооборони була у Дарницькому лісництві на території дитячого табору «Промінь». Там і познайомились з ОСОБА_7 . В кінці грудня 2014 року його запросив начальник Управління МВС в м. Києві та повідомив, що у нього на базі перебуває особа, яка розшукується за підозрою у вбивстві. Показали фотографії на яких він впізнав ОСОБА_7 . Він на своєму автомобілі 31.12.2014 року приїхав на базу біля якої його вже чекали працівники міліції. Він заїхав на територію бази, при цьому ОСОБА_7 відчинив йому ворота. Він підійшов до ОСОБА_7 та взявши його за руку запитав «Як у тебе справи». Після цих слів ОСОБА_7 зрозумів, що щось не так, однак в цей час зайшли на територію бази працівники міліції та затримали його. Вказав, що базі самооборони зброї не було, а тому він був дуже здивований, коли при огляді ОСОБА_7 знайшли обрізи мисливської зброї. ОСОБА_7 був екіпірований професійно, ніхто не міг подумати, що на ОСОБА_7 стільки зброї: обріз, кайданки, ножі і т.д., а також він зберігає зброю та боєприпаси за місцем мешкання на базі. Уточнив, що ОСОБА_7 був скритною людиною, дуже сильно рвався в зону бойових дій в Донецьку область, однак на його думку, у ОСОБА_7 була інша мета, а саме виїхати з території м. Києва, а не захищати Україну.
- показаннями свідка ОСОБА_33 , який суду показав, що його товариш ОСОБА_34 купив квартиру АДРЕСА_3 та попросив його поїхати подивитись квартиру. По приїзду, коли вони зайшли у квартиру, там з`явився раніше не знайомий йому ОСОБА_7 з рушницею в руках та крикнув «Ложись», після чого почалась паніка та всі вибігли з квартири. Потім через декілька місяців, ОСОБА_34 попросив його бути присутнім при примусовому виселенні ОСОБА_7 . Під час виселення ОСОБА_7 сварився, всім присутнім погрожував розправою, знімав всіх на мобільний телефон. Під час виселення також був присутній голова кооперативу, ОСОБА_7 неодноразово погрожував йому фізичною розправою, оскільки той позбавив його житла, казав, що той не «жилець». Уточнив, що при ньому жодних людей в масках не було, і ніякі речі він у квартирі де проживав ОСОБА_35 не залишав. - показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_34 , з яких вбачається, що він в кінці травня 2014 року придбав квартиру АДРЕСА_3 . Він неодноразово приїжджав у квартиру, однак його не пускав колишній власник ОСОБА_7 , постійно чинив опір, погрожував зброєю. Під час примусового виселення, ОСОБА_7 погрожував розправою всім присутнім при виселенні, особливо державному виконавцю та голові кооперативу ОСОБА_13 . Зокрема ОСОБА_13 він звинувачував у всьому, погрожував останньому фізичною розправою, вбивством. Вказав, що під час його перебування біля квартири та у квартирі, де проживав ОСОБА_7 , людей в масках не було, ніякі речі в квартирі він не залишав.
Крім того, в обґрунтування свого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції досліджено та враховано наступні письмові докази:
- протокол огляду місця події від 06.11.2014 року та фототаблиці до нього, згідно якого поблизу під`їзду №7 біля будинку №85-Б по вул. Закревського в м. Києві припаркований автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 та біля заднього право колеса виявлено труп чоловіка ОСОБА_13 із ознаками насильницької смерті. Біля трупа було також виявлено дріб у кількості 3шт., та фрагмент пластику у кількості 2шт.
- висновок експерта №2802/2 від 30.01.2015 року, згідно якого смерть ОСОБА_22 настала від вогнепальних дробових поранень шиї, голови та грудної клітини, які призвели до руйнування кісток основи черепу і головного мозку та ушкодження внутрішніх органів(серця, правої легені та печінки).
- акт судово-медичного дослідження №443-мк від 18.12.2014 року, згідно якого при дослідженні клаптів шкіри від ОСОБА_13 було виявлено: на клапті шкіри з лівої щічної ділянки сім вхідних вогнепальних дробових ран, які утворилися від вогнепальних дробових снарядів, до складу яких входили сполуки свинцю, в результаті проведення пострілу з вогнепальної гладкоствольної зброї; на клапті шкіри зі спини справа шість вхідних вогнепальних дробових ран, які утворилися від дії вогнепальних дробових снарядів до складу яких входили сполуки свинцю, в результаті проведення пострілу з вогнепальної гладкоствольної зброї. З огляду на розліт дробових снарядів(на що вказує взаємно розташування ран), виявлені дробові рани утворились у межах відносно компактної дії дробу, при проведенні пострілу з близької дистанції(наявність порошинок, характер та локалізація нашарувань металу свинцю)
- висновок експерта №14/2802/2 від 19.03.2015 року, згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_13 знайдені наступні тілесні ушкодження: одне сліпе вогнепальне поранення шиї і голови з розташуванням вхідних вогнепальних дробових ран на переднє-бічній поверхні шиї, з проходженням ранового каналу скрізь м`які тканини шиї, корінь язика, тканини твердого піднебіння, кістки основи черепа, у його порожнину в тканинну півкуль головного мозку; одне сліпе вогнепальне поранення правої половини грудної клітини з розташуванням вхідних вогнепальних дробових ран на задній поверхні грудної клітки справа, з проходженням ранових каналів скрізь м`які тканини, кісткову частину 8 та 9 ребра справа, пристінкову плевру, нижню частку правої легені та діафрагму в серце та праву частку печінки у м`які тканини передньої поверхні правої половини грудної клітини; травматична ампутація нігтьових фаланг 1 і 2 пальців правої кісті. Вищезазначені ушкодження утворилися від дії вогнепальних дробових снарядів до складу яких входили сполуки свинцю, в результаті пострілів з вогнепальної гладкостовльної зброї, патрони якої були оснащені дробом вміщеним в контейнер. На це вказують морфологічні особливості ушкоджень на шиї та грудній клітині трупа, а саме: форма вхідних ран з дефектами «мінус тканина» у центрі та поясками осадження країв, ексцентричне розташування ран, прямолінійність та конусоподібне розширення ранових каналів, наявність в кінці ранових каналів вогнепальних знарядь у вигляді свинцевого дробу. З огляду на розліт дробових снарядів(на що вказує розташування вхідних ран) з накладенням на краях ран додаткових факторів пострілу (порошинок, нашарувань свинцю) а також знайдених в ранових каналах фрагментів контейнерів патронів, виявлені поранення в області правої кисті є відривними, в області шиї та грудної клітини є вхідними, та утворились у межах відносно компактної дії дробу при проведенні пострілів з близької дистанції. Напрямки ранових каналів вказують на напрямки пострілів по відношенню до вертикальної вісі тіла та передньої поверхні трупа ОСОБА_13 . Спричинені ОСОБА_13 вогнепальні поранення шиї, голови, грудної клітини та живота(окремо взяті та у сукупності), як такі, що мають ознаки небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Знайдені при дослідженні травматичні ампутації нігтьових фаланг 1 і 2 пальців правої кисті відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я. Завдані ОСОБА_13 ушкодження утворились прижиттєво, за дуже короткий відрізок часу до настання смерті, що можливо мав тривалість від декількох хвилин до 30 хвилин, на що вказують дані судово-гістологічного дослідження м`яких тканин та органів із ділянок ушкоджень, при якому у м`яких тканинах, в тканинах головного мозку та печінці виявлені вогнищеві крововиливи без видимої клітинної реакції. Смерть ОСОБА_13 настала від вогнепальних поранень шиї, голови та грудної клітини, які призвели до руйнування кісток основи черепу і головного мозку, ушкоджень внутрішніх органів грудної та черевної порожнин(серця, правої легені, діафрагми та печінки), супроводжувалося значною крововтратою.
- висновок експерта №883 від 12.11.2014 року, згідно якого виявлені та вилучені в ході огляду місця пригоди за адресою АДРЕСА_2 , два металевих предмета є частинами боєприпасів до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, а саме стріляною картеччю діаметром 7,15мм. Надані на дослідження стріляні картечини є частинами мисливських патронів, картеч діаметром 7,15мм. Може споряджатись в патрони від 12 до 20 калібру. На поверхні картечин відсутні сліди внутрішньої поверхні канала ствола, за яким можлива подальша ідентифікація вогнепальної зброї.
- висновок експерта №3хс від 19.01.2015 року, згідно якого на дослідження куртці ОСОБА_13 , яка була вилучена 07.11.2014 року під час проведення огляду трупа, виявлено дифеніламін, який використовується як стабілізатор бездимного пороху, що свідчить про наявність слідів продуктів пороху.
- висновок експерта №884 від 13.11.2014 року, згідно якої шість металевих предметів, що були вилучені при огляді трупа ОСОБА_13 є частинами стріляного множинного метального снаряду, а саме картечі середнім діаметром 7,6мм. Наданими на дослідження металевими предметами можуть споряджатися патрони до гладкоствольної вогнепальної зброї. На поверхнях наданих на дослідження шести металевих предметах слідів придатних для ідентифікації зброї по ним виявлено не було.
- висновок експерта №885 від 14.11.2015 року, згідно якого три пошкоджені пластмасові контейнери, що були вилучені при огляді трупа ОСОБА_13 є частинами боєприпасів до гладкоствольної вогнепальної зброї, стріляними пижами-концетраторами, частинами мисливських патронів 16-го калібру, ймовірніше усього були стріляні із гладкоствольної зброї 16-го калібру. Контейнери були стріляні снарядом у вигляді картечі середнім діаметром близько 7,5мм., слідів придатних для ідентифікації зброї по ним виявлено не було.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких обвинуваченому було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року « 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає суду право вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, визначеному ст. 89 КПК України.
При цьому ч. 1 ст. 87 цього Кодексу зазначає, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд дотримався вимог ст.94 КПК України при оцінці доказів.
Відтак, проаналізувавши і повторно дослідивши вказані докази за клопотанням обвинуваченого та захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши зібрані у встановленому законом порядку докази щодо їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, і за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин, дійшов обгрунтованого висновку про винуватість останнього у вчиненні вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.
Зокрема, показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 узгоджуються між собою в описанні місця, часу, способу, обстановки вбивства ОСОБА_13 , знаряддя вчинення злочину, зовнішнього вигляду вбивці та шляхів його втечі з місця вчинення злочину. Свідки описали вбивцю, як чоловіка високого зросту, одягнутого в кепку, темну куртку з капюшоном, та з сумкою для тенісних ракеток із вставками червоного і білого кольору. Постріли він здійснював із обріза рушниці.
Свідки ОСОБА_26 і ОСОБА_27 як у ході досудового розслідування, так і під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції прямо вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка 06.11.2014 приблизно о 16.00 год. тікала по вул. Милославській від вул. Закревського в м. Києві. ОСОБА_7 був одягнутий в кепку, темний одяг, мав при собі сумку із вставками червоного та білого кольору. Тобто вони вказали на особу, яку бачили безпосередньо після вчинення вбивства ОСОБА_22 , ця особа за фізичними та антропометричними даними, зовнішніми ознаками та названими при ній предметами відповідає особі, яку свідки бачили у момент вбивства ОСОБА_22 , при цьому свідки бачили обличчя цієї особи і впізнали в ній ОСОБА_7 .
Показання свідків ОСОБА_26 і ОСОБА_27 про те, що після ОСОБА_7 повз них пробіг інший незнайомий чоловік, який його переслідував, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_24 про обставини переслідування вбивці ОСОБА_13 .
Інші свідки, які були очевидцями вбивства ОСОБА_13 , не змогли розглядіти зовнішність вбивці в достатній мірі для його ідентифікації за рисами обличчя.
Надані свідками ОСОБА_23 і ОСОБА_24 відомості щодо вбивства ОСОБА_13 шляхом здійснення пострілу впритул з обрізу рушниці узгоджуються з даними висновків експертів № 3хс від 19.01.2015, № 883 від 12.11.2014, № 884 від 13.11.2014, № 885 від 14.11.2015.
Сам обвинувачений в суді першої інстанції не заперечував наявність у нього двох обрізів мисливських рушниць з боєприпасами та пояснив, що вказану зброю залишили в його квартирі невідомі особи в жовтні 2014 року та вона знаходились при ньому на час його затримання працівниками міліції 31 грудня 2014 року.
Внаслідок порушень вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду домоволодіння за адресою Дарницьке лісництво ДТ «Промінь», під час якого у ОСОБА_7 було вилучено вогнепальну зброю два обрізи мисливських рушниць.
Також суд першої інстанції визнав недопустимими усі докази, отримані за результатами дослідження вказаної вогнепальної зброї висновок криміналістичної експертизи зброї, протоколи пред`явлення речей для впізнання тощо.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, навів обґрунтування, чому дійшов висновку про недостовірність показань ОСОБА_7 стосовно непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що показання свідка сторони захисту ОСОБА_36 про її зустріч з ОСОБА_7 на АДРЕСА_5 06.11.2014 о 18.00 годині, під час якої ОСОБА_7 позичив у неї гроші, не суперечать наявним у справі доказам та не спростовують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вбивстві ОСОБА_13 06.11.2014 приблизно о 15.45 годині по АДРЕСА_2 .
Також суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недостовірність показань свідка сторони захисту ОСОБА_37 про те, що належна ОСОБА_7 сумка для тенісних ракеток з червоно-білими вставками на час вчинення вбивства ОСОБА_13 перебувала у нього, оскільки такі твердження спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд першої інстанції з`ясував також позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пред`явленого йому обвинувачення, котрий не визнав своєї вини в інкримінованому злочині та стверджував, що під час досудового розслідування до нього працівниками поліції здійснювався фізичний та психологічний тиск. Такі твердження суд ретельно перевірив і переконливо спростував у вироку, навівши відповідні аргументи, які ґрунтуються на матеріалах справи.
При цьому згаданий суд належним чином оцінив достовірність показань потерпілих та свідків, наданих у судовому засіданні, яку заперечувала сторона захисту, і сумнівів у їх правдивості у суду не виникало, оскільки ці показання були послідовними і повністю узгоджувались із дослідженими судом доказами. Тому доводи обвинуваченого про суперечливість та неузгодженість показань вказаних свідків з іншими доказами є безпідставними.
Переконливих аргументів на спростування вказаних висновків суду щодо оцінки доказів у апеляційній скарзі обвинуваченого не міститься.
Так, в суді апеляційної інстанції обвинувачений не подавав і не висловлював жодних скарг з приводу застосування стосовно нього будь-яких неправомірних заходів, і будь-яким чином не вказував про порушення його процесуальних прав працівниками поліції під час досудового розслідування.
Щодо інших доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 то колегія суддів зазначає наступне.
Так, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про наявність передбачених ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, а також інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч.2 ст.412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що показання потерпілого ОСОБА_38 є недопустимими доказами по справі, оскільки останній надав суду неправдиві докази та є зацікавленою особою, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, відповідно до вимог статті 353 КПК України, перед допитом потерпілого головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки потерпілого з обвинуваченим. Крім того, головуючий з`ясовує, чи отримав потерпілий пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами другою, третьою, п`ятою - чотирнадцятою статті 352 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 353 КПК України під час допиту потерпілого ОСОБА_38 , та зокрема попередив останнього про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому підстав визнавати показання потерпілого неправдивими колегією суддів не встановлено.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що показання потерпілого ОСОБА_38 узгоджуються з показаннями інших свідків у кримінальному провадженні.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у нього мотиву, спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема судом було встановлено, що ОСОБА_7 був у неприязних відносинах зі ОСОБА_13 , наявний був конфлікт з приводу несплати квартплати ОСОБА_7 , а потім з приводу виселення ОСОБА_7 з квартири, про що свідчать як потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , а також свідки, мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , а також свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , а тому в цій частині покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються вищевказаними доказами.
Доводи ОСОБА_7 про відсутність ухвали про використання негласних слідчих дій, на думку колегії суддів є неспроможними та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки ухвалюючи рішення судом визнано недопустимими докази, що стосуються проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.02.2015 та ДВД диск до нього.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції повинен був зобов`язаний допитати свідка ОСОБА_14 , є необґрунтованими, оскільки даний свідок сторони обвинувачення не був внесений в перелік свідків та не допитувався судом.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання недопустимим показання свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , також не заслуговують на увагу, оскільки вказані свідки були безпосередньо допитані в суді, їх показання були дослідженні судом першої інстанції та стосувались лише застосування до обвинуваченого недозволених методів досудового розслідування, а не обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що колективна заява (Т.1 а.с. 127- 128) повинна бути визнана недопустимим доказом по справі, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки дана колективна заява не досліджувалась судом першої інстанції під час судового розгляду не визнавалась доказом у справі та не покладена в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .
Доводи, обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання недопустимими блоку доказів, а саме: протокол місця події від 31.12.2014, висновок експерта №1009 від 31.12.2014, висновок експерта №18/ікт від 16.03.2015 планшетного комп`ютера та флеш накопичував, а також не відкриття відеодисків на підставі ч.12 ст. 290, (Т.2 а.с. 150-154), є неспроможними, оскільки за відсутності клопотання про дослідження вказаних доказів, колегія суддів позбавлена можливості перевірити ці докази на предмет їх належності та допустимості. Крім того, вказані докази були досліджені судом першої інстанції та визнані недопустимими доказами.
Доводи обвинуваченого про те, що ДВД диск до протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.02.2015 та показання свідка ОСОБА_43 є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено вказані докази та прийнято рішення про визнання їх недопустимими доказами.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального законодавства не викликав та не допитав у судовому засіданні свідка сторони захисту, а саме ОСОБА_44 ,то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема вироку суду, питання про виклик та допит свідків сторони захисту, зокрема ОСОБА_44 обговорювалось під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Однак, у зв`язку з тим, що стороною захисту не було вчинено буд-яких дій для забезпечення явки даного свідка в судове засідання, вказаний свідок на виклики суду неодноразово не з`явився, а в матеріалах провадження відсутні будь-які фактичні дані, що б посвідчували дану особу, та існування її в цілому, суд першої інстанції визнав ініціювання для виклику та допиту свідка ОСОБА_44 є одним із способів захисту обвинуваченого ОСОБА_7 від обвинувачення у вчиненні злочину.
Крім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту також не було забезпечено участь вказаного свідка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, та не було надано суду адресу місця проживання вказаного свідка для виклику його в суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження в Україні здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, оцінюючи достовірність твердження ОСОБА_7 про наявність свідків, які можуть підтвердити його алібі, обґрунтовано зазначив, що обвинувачений повідомив про існування вказаних свідків лише через два роки після початку судового розгляду.
Колегія суддів критично відноситься до доводів обвинуваченого про визнання недопустимим доказом протокол його затримання від 31.12.2014 (Т.2 а.с. 34), оскільки даний протокол складено відповідно до норм діючого кримінального процесуального законодавства. Будь-яких порушень закону при складанні даного процесуального документу матеріали кримінального провадження не містять. Окрім того, протокол затримання є процесуальним документом і не є доказом в розумінні положень ч.1 ст. 84 КПК України та джерелом доказів, в розумінні ч.2 ст. 84 КПК України.
Доводи ОСОБА_7 про визнання недопустимим цивільний позов (Т.1 а.с. 62-64), оскільки даний документ складено з порушенням норм КПК України, зокрема на кожній сторінці вказаного цивільного позову вказано, що ОСОБА_7 винен у вчиненні злочину, що на думку обвинуваченого є порушенням дії закону у часі, є необґрунтованими та такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства, і суперечать положенням ст. ст. 5, 128 КПК України.
Щодо доводів обвинуваченого про надання потворної оцінки показанням свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження було допитано в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 з дотримання вимог ст. 352 КПК України. Зазначені показання в повній мірі були досліджені судом, надана правова оцінка та в свою чергу визнані як належні та допустимі докази в обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім того, під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вказані свідки були викликані в судове засідання та повторно допитані судом апеляційної інстанції.
Надані свідками ОСОБА_27 та ОСОБА_26 є аналогічними тим, які були надані останніми в суді першої інстанції.
Відтак, підстав для визнання показань вказаних свідків недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено.
Окрім цього, вказівка свідка ОСОБА_27 на захисника ОСОБА_9 , як на захисника, який приймав участь у суді першої інстанції, є такими, що не впливають на правильність та достовірність її показань, наданих в суді першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів критично відноситься до доводів обвинуваченого про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення речей на впізнання, а саме впізнання свідком ОСОБА_27 сумки «Вілсон», оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній зазначений обвинуваченим протокол, натомість в Т. 2 а.с. 95-97 міститься протокол пред`явлення речей на впізнання від 22 січня 2015 року за участі свідка ОСОБА_25 , в Т. 2 а.с. 98-100 міститься протокол пред`явлення речей на впізнання від 23 січня 2015 року за участі свідка ОСОБА_45 , в Т. 2 а.с. 101-103 міститься протокол пред`явлення речей на впізнання від 23 січня 2015 року за участі свідка ОСОБА_28 .
Щодо твердження обвинуваченого про недопустимість даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2014 року, оскільки вказану слідчу дію було проведено з порушеннями норм процесуального законодавства під час пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання свідку ОСОБА_27 , то суд апеляційний суд вважає, що зміст протоколу цієї слідчої дії свідчить про дотримання вимог статей 228, 231 КПК України.
За статтею 228 КПК України передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання
Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Відповідно до ч.7 ст.228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Дані вимоги слідчим при проведення впізнання були дотримані. Будь-яких доказів щодо часу походження фотознімків для впізнання суду апеляційної інстанції надано не було. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнали фактичні дані, отримані за результатами проведення особи для впізнання за фотознімками, допустимими доказами у справі, а тому доводи обвинуваченого про протилежне є необґрунтованими.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта про недопустимість доказів сторони обвинувачення є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам їх зібрання та закріплення, оскільки доказів, які б свідчили про непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обвинуваченим та його захисником надано не було.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого у кримінальному проваджені судового рішення обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, тому такі доводи апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Оцінюючи твердження обвинуваченого про те, що він в недостатній мірі володіє українською мовою та його не було забезпечено правом на вручення обвинувального акту у перекладі на мову, якою він вільно володіє, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 проживає на території України з 1994 року, є громадянином України, займався підприємницькою діяльністю, навчався на юридичному факультеті Європейського університету, має незакінчену вищу освіту.
Окрім того, під час досудового розслідування ОСОБА_7 без перекладача брав участь у проведенні слідчих і процесуальних дій, знайомився із змістом протоколів слідчих і процесуальних дій, складених державною мовою, знайомився з матеріалами досудового розслідування, власноручно засвідчував факт ознайомлення з окремими процесуальними документами та матеріалами кримінального провадження, а також розуміння їх змісту, подавав заяви про незгоду із діями слідчого, однак про те, що він не володіє українською мовою в достатній мірі не заявляв. (т.2 а.с.34-37, 42-46, 53-60, 242, 246, т.3 а.с. 65-68, 69-73, 92-106).
Після вручення ОСОБА_7 копії обвинувального акту він не клопотав про переклад вказаного документу на іншу мову (т.1 а.с.35).
Також, як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду ОСОБА_7 багаторазово знайомився за матеріалами кримінального провадження, про призначення йому перекладача клопотань не заявляв, багаторазово звертався до суду із заявами, зміст яких дає підстави вважати, що ОСОБА_7 в повній мірі зрозумів зміст висунутого йому обвинувачення та зміст матеріалів кримінального провадження.
Крім того в матеріалах справи містяться клопотання ОСОБА_7 до Деснянського районного суду міста Києва, складені ним українською мовою (т.4 а.с.143, 195, т.5 а.с. 199, 200).
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 відповідав на усі запитання, які йому ставились у ході апеляційного розгляду, вислуховував пояснення свідків, учасників судового провадження українською мовою, давав на ці пояснення змістовні коментарі, не висловлював зауваження про те, що йому не зрозумілі певні обставини, які озвучувалися українською мовою.
На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він в недостатній мірі володіє українською мовою та про необхідність вручення йому обвинувального акту російською мовою є надуманими та в повній мірі спростовуються відомостями, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Клопотання обвинуваченого до суду першої інстанції про проведення судового розгляду російською мовою суперечили вимогам ст.29 КПК України, яка визначає, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист внаслідок відмови суду у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну захисника ОСОБА_17 , а також відмови у самовідводі захисника ОСОБА_17 , колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження захист підозрюваного ОСОБА_7 здійснював адвокат ОСОБА_46 , який в подальшому за клопотанням підозрюваного ОСОБА_7 був замінений на адвоката ОСОБА_47 , з яким ОСОБА_7 уклав угоду про надання правової допомоги (т.2 а.с.52, т.3 а.с.78).
За клопотанням ОСОБА_7 про відвід захиснику ОСОБА_47 на підставі ухвали суду першої інстанції обвинуваченому було призначено іншого захисника адвоката ОСОБА_48 (т.4 а.с. 198-199, 209).
В подальшому ОСОБА_7 знову заявив клопотання про заміну захисника ОСОБА_48 через неузгодженість позицій, у зв`язку з чим ухвалою суду обвинуваченому було призначено іншого захисника адвоката ОСОБА_49 (т.5 а.с. 102, 112).
Надалі обвинувачений ОСОБА_7 знову заявив клопотання про заміну захисника, тепер уже адвоката ОСОБА_49 , через незадоволення його роботою, однак суд першої інстанції ухвалою від 27.10.2017 відмовив у його задоволенні (т.8 а.с. 20).
Ухвалою суду від 15.11.2017 відмовлено у задоволення заяви адвоката ОСОБА_49 про самовідвід (т.8 а.с.60). Відмовляючи у задоволенні заяви обвинуваченого про відвід захиснику та у самовідводі захисника, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність передбачених законом підстав для відводу.
В подальшому, захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 здійснював адвокат ОСОБА_8 за договором про надання правової допомоги у кримінальній справі від 06 грудня 2018 року та додаткової угоди до вказаного договору від 25 червня 2019 року, договором про надання правової допомоги № 5/20 від 30 липня 2020 року.
Залучення адвоката ОСОБА_8 для здійснення захисту ОСОБА_7 на стадії апеляційного розгляду відбулось на підставі укладеної третьою особою угоди в інтересах обвинуваченого, що не поставило під сумнів законність участі у кримінальному провадженні захисників за призначенням, в т.ч. і адвоката ОСОБА_49 .
Відповідно до додаткової угоди про розірвання Договору про надання правової/правничої допомоги № 5/20 від 30 липня 2020 року, 21 травня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_7 розірвав договір із захисником ОСОБА_8 . Під час судового засідання обвинувачений заявив клопотання про призначення йому захисника з числа адвокатів Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2021 року клопотання ОСОБА_7 було задоволено та призначено останньому захисника адвоката за дорученням ОСОБА_50 , з числа адвокатів Лівобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
В подальшому, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення йому ще одного захисника з числа адвокатів Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яке було задоволено колегією суддів та направлено на виконання до регіонального центру, однак призначення ще одного захисника не відбулося, оскільки це виходить до повноважень Центру.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про відвід захисника ОСОБА_50 , однак під час розгляду даного клопотання обвинувачений відмовився від поданого клопотання.
Так, на думку колегії суддів, неодноразові ініціювання обвинуваченим питання про заміну або відвід захисників мають ознаки зловживання процесуальними правами.
Також колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про незаконність складу суду першої інстанції через наявність підстав для відводу суддів, оскільки в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б відповідно до ст.75 КПК України виключали б участь суддів, які входили до складу колегії, у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .
Твердження обвинуваченого про несвоєчасне надання йому копій судових рішень за його клопотаннями, не стосуються передбачених ст.ст. 412, 415 КПК України підстав для скасування вироку.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у прокурора ОСОБА_18 повноважень затверджувати обвинувальний акт через невключення його до складу групи прокурорів, колегія суддів зауважує, є необґрунтованими.
Так, в матеріалах кримінального провадження, а саме в Т. 5 а.с. 2 міститься постанова, винесена прокурором Деснянського району міста Києва ОСОБА_51 про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні від 30.03.2015, відповідно до якої до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0008596 входить, зокрема прокурор прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_52 .
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілих щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, то апеляційний суд вважає наступне.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання у середньому розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.115 КПК України, суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який характеризується високим ступенем суспільної небезпеки, був заздалегідь спланований, поєднаний із застосуванням вогнепальної зброї, вчинений щодо особи похилого віку, з прямим умислом шляхом здійснення численних пострілів в життєво важливі органи потерпілого, з мотивів помсти за виконання потерпілим своїх обов`язків голови правління ЖБК «Річковик-2», приведений до виконання у громадському місці.
Також судом першої інстанції не враховано належним чином відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та негативні дані про особу обвинуваченого, стосовно якого мешканці ЖБК «Річковик-2» звертались до правоохоронних органів з колективними заявами (за підписом голови правління ЖБК «Річковик-2» ОСОБА_22 , членів ЖБК та мешканців будинку АДРЕСА_2 ) про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганських дій та побиття мешканців будинку ОСОБА_53 і ОСОБА_54 під час загальних зборів (т.1 а.с. 127-128, 133-134).
У зв`язку з вказаними діями ОСОБА_7 голова правління ЖБК «Річковик-2» ОСОБА_22 двічі звертався до начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про забезпечення громадського порядку під час загальних зборів ЖБК «Річковик-2» (т.1 а.с. 131, 135).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.05.2018 кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України за фактом вчинення хуліганських дій, поєднаних з порушенням громадського порядку, нанесенням ОСОБА_54 восьми ударів в голову та заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень, закрито, а ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.
На думу колегії суддів неналежне врахування судом першої інстанції ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого призвело до безпідставного призначення ОСОБА_7 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
На підставі наведеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині судом апеляційної інстанції нового вироку, яким ОСОБА_7 слід призначити більш суворе покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
Вирішуючи питання щодо розміру покарання, колегія суддів, крім вказаних вище даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується задовільно, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Зважаючи на всі дані, які підлягають врахуванню при призначенні покарання у відповідності до положень ст.65 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до максимального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст.115 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Щодо доводів апеляційних скарг про відсутність у вироку суду обґрунтувань розміру стягнення моральної шкоди, то на думку колегії суддів вони є безпідставними, оскільки судом враховано емоційний стрес ОСОБА_11 і ОСОБА_12 внаслідок трагічної загибелі ОСОБА_22 та порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілих. Підстав для збільшення розміру стягнення моральної шкоди колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційних скарг потерпілих про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначення покарання за вказаною статтею, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості у вчиненні цього злочину ґрунтуються на доказах, які були досліджені в ході судового розгляду та стосовно яких суд дійшов висновку про їхню недопустимість.
Зокрема суд першої інстанції внаслідок порушень вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України визнав недопустимим доказом протокол огляду домоволодіння за адресою Дарницьке лісництво ДТ «Промінь», під час якого у ОСОБА_7 було вилучено вогнепальну зброю два обрізи мисливських рушниць.
З цих підстав судом були визнані недопустимими докази, отримані в подальшому за результатами дослідження вказаної вогнепальної зброї висновок криміналістичної експертизи зброї, протоколи пред`явлення речей для впізнання тощо.
Порушуючи у своїй апеляційній скарзі питання про скасування вироку в цій частині та постановлення апеляційним судом нового вироку, яким ОСОБА_7 слід визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.263ч.1 КК України, потерпілі ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не заявили клопотання про дослідження апеляційним судом доказів, яким суд першої інстанції, на їхню думку, дав неправильну оцінку та безпідставно визнав недопустимими.
У своїх рішеннях та висновках Верховний суд неодноразово зазначав, що апеляційний суд не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Подібна позиція висловлена в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15.05.2006.
Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 22 КПК України, та порядку дослідження доказів апеляційним судом, встановленому ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі досліджувати докази лише за клопотанням учасників кримінального провадження.
Дослідження апеляційним судом доказів з власної ініціативи за відсутності відповідних клопотань учасників кримінального провадження може розцінюватись як прояв необ`єктивності і упередженості, порушення судом принципу змагальності через здійснення ним процесуальних повноважень, які є прерогативою учасників кримінального провадження.
Отже у суду апеляційної інстанції не виникло правових підстав для безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, а відтак він позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав у своєму вироку суд першої інстанції.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність у апеляційного суду юридичних підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ст.263ч.1 КК України та постановлення в цій частині нового вироку.
Окрім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року колегія суддів на підставі повноважень, визначених в ч.2 ст.404 КПК України, вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін перебування під вартою з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2018 за доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 .
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції відсутні.
За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч.2 ст.412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають до часткового задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку апеляційний судом.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 14 (чотирнадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.2 ст.404, ч.5 ст.72 КПК України, в редакції Закону від 26.11.2016 року, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.12.2014 року по 07.11.2019 року та з 27.05.2020 по 18.05.2022 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
В решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2018 ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4