ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2739/22 Справа № 175/1190/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шарапанівка Вінницької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично
проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 11 квітня 2022 року.
До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 162,98 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження та умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчинених за наступних обставин.
10 квітня 2022 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_7 , знаходячись у коридорі будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя. Після цього ОСОБА_10 вийшла з будинку на подвір`я, ОСОБА_7 також вийшов з будинку, наблизився до неї та, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, схопив ОСОБА_10 за праву руку і наніс один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_10 втратила рівновагу і впала на асфальтоване покриття обличчям вниз, після чого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 почергово обома руками, стиснутими в кулаки, не менше 10 15 ударів в область голови. У такий спосіб ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: 14 синців голови, тулубу, кінцівок, крововиливів під слизову оболонку лівого ока та губ, саден ліктьових суглобів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 10 квітня 2022 року в період часу приблизно з 21.30 год. до 21.50 год. ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї біля будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після побиття ОСОБА_10 на ґрунті того, що ОСОБА_11 побачив, як він заподіює тілесні ушкодження його онуці ОСОБА_10 і вимагав припинити її побиття, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_11 , який є особою похилого віку, один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_11 впав на землю обличчям вверх і вдарився правою стороною тулубу об дерев`яну пісочницю, після чого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 почергово обома руками, стиснутими в кулаки, не менше 5 ударів в область обличчя і голови. В подальшому 10 квітня 2022 року ОСОБА_11 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпровської обласної ради», де останній ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 10.15 год. помер. У такий спосіб ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців; ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. В іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд хоча і врахував усі обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, дані про його особу та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, однак призначив таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідними санкціями статей, однак за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість.
В апеляційній скарзі потерпіла та її представник просять вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, не врахував думку потерпілої та її представника. Вважає, що в діях обвинуваченого відсутні визнання вини та щире каяття, а його дії свідчать про намагання уникнути за будь-якої ціни справедливого покарання за вчинене. Вважає, що за всіх встановлених судом першої інстанції обставин, призначене ОСОБА_7 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідними санкцією статті, однак за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання.
Представник потерпілої ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу та просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили їх залишити без задоволення.
Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд провадження у її відсутність.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень прокурора, потерпілої та її представника, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначив йому занадто м`яке покарання, то вони не заслуговують на увагу.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини їх вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Суд врахував також обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців в межах санкцій ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої та її представника, судом першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення.
При цьому доводи прокурора, потерпілої та її представника про відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття є безпідставними.
Нормами чинного законодавства не встановлено заборони визнавати обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, якщо обвинувачений не висловив його одразу під час досудового розслідування чи на початку розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, оскільки суд, визначаючи таку обставину пом`якшуючою, враховує, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження обвинувачений з спочатку судового розгляду в суді першої інстанції визнав свою провину в повному обсязі та висловив щирий жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки.
При цьому той факт, що обвинувачений не відшкодував потерпілій збитки, завдані кримінальним правопорушенням, не вказує на відсутність в нього щирого каяття, оскільки як встановлено матеріалами кримінального провадження, останній з 11 квітня 2022 року перебуває під вартою (через день після вчинення кримінального правопорушення), тобто перебуває в примусовій ізоляції шляхом поміщення його в установу тримання під вартою із підпорядкуванням режиму цієї установи, що в сукупності з відсутністю близьких родичів та непрацевлаштовання обвинуваченого свідчить про наявність у останнього об`єктивних труднощів при намаганні відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілій.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що думка потерпілої про призначення обвинуваченому покарання враховується судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про призначення обвинуваченому покарання не може грунтуватись лише на позиції потерпілої щодо виду та міри покарання.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, потерпіла та її представник подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 10 років, тобто про погіршення становища обвинуваченого.
Проте навіть при встановленні судом апеляційної інстанції обставин, на які прокурор посилався в апеляційній скарзі, апеляційний суд був би позбавлений можливості задовольнити апеляційні вимоги потерпілої та її представника, оскільки відповідно до ст.ст. 420, 421 КПК України апеляційний суд ухвалює судове рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, лише у формі вироку, а останні в апеляційній скарзі не ставять питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення останньому більш суворого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах прокурор, потерпіла та її представник.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4