Номер провадження: 11-кп/813/512/22
Номер справи місцевого суду: 496/5033/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000512 віл 06.09.2020 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.09.2021 відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біляївка, Одеської обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишений у виді тримання під вартою в державній установі «Одеський слідчий ізолятор». Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 визначено відраховувати з 06.09.2020, тобто з часу його затримання.
Скасовано арешт накладений на майно ухвалами слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 07.09.2020. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 06.09.2020 о 20 год 30 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 , маючи умисел на позбавлення життя останнього, діючи навмисно, з метою вбивства, утримуючи в правій руці ніж, наніс один удар в грудну клітину потерпілого ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини від якого помер на місці події.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вказує на те, що призначене покарання надто суворим з огляду на таке:
- обвинувачений ОСОБА_10 під час досудового розслідування та під час судового розгляду щиро розкаявся у вчиненому та дав правдиві показання, не зник з місця вчинення злочину, дочекався швидку допомогу та поліцію.
На підставі викладеного захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.09.2021 та призначити ОСОБА_10 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вказує на те, що погоджується із пред`явленим обвинуваченням, однак вважає, що призначене покарання є надто суворим оскільки він сам викликав поліцію та швидку допомогу, співпрацював зі слідством та судом не було прийнято до уваги, що потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння та був агресивно налаштований, ображав його сестру, накинувся на нього з метою бійки, зауважує, що вчинене не було запланованим вбивством, а було перевищенням меж самооборони;
За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок від 02.09.2021 та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 118 КК України, а у разі відсутності підстав для перекваліфікації просить призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , натомість прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржуваний вирок без змін.
Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі не порушував питання про його особисту участь під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, водночас, за його клопотанням був ознайомлений із матеріалами провадження в повному обсязі..
У клопотанні, яке надійшло на адресу апеляційного суду 15.02.2022 захисник ОСОБА_9 вказувала на те, що обвинувачений ОСОБА_10 виявив бажання брати участь у судовому засіданні.
В той же час, враховуючи запровадження на території України воєнного стану, той факт, що сам обвинувачений не порушував питання про його участь у судовому засіданні, а захисник ОСОБА_9 вважала за можливе провести апеляційний розгляд за його відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги сторони захисту за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 ..
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав, при цьому пояснив, що 06.09.2020 він знаходився за адресою АДРЕСА_2 у своєї сестри ОСОБА_12 .. До неї зайшов ОСОБА_13 який був на підпитку та приніс два літри вина, яке вони розпивали разом. Через деякий час ОСОБА_13 почав ображати його сестру і він (обвинувачений) зробив йому зауваження, про те ОСОБА_11 згодом знову продовжував ображати його сестру. Знаходячись за столом та тримаючи ножа, яким нарізав закуску, він ( ОСОБА_10 ) підійшов до ОСОБА_14 та в ході бійки наніс останньому удар ножем, хоча його життю нічого не загрожувало. Побачивши, що ОСОБА_13 упав, він викинув ніж та став чекати швидку та поліцію. У скоєному кається.
Водночас, суд 1-ої інстанції, обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого, послався на досліджені ним докази, а саме на:
- протокол огляду місця події, від 06.09.2020 року та фотознімки до нього відповідно до якого в АДРЕСА_2 , було виявлено труп чоловіка.
-протокол проведення слідчого експерименту від 07.09.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 та відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 показав, що знаходячись за адресою АДРЕСА_2 під час вживання спиртних напоїв в ході конфлікту з ОСОБА_11 , під час якого останній виражався нецензурною лайкою на адресу його сестри, в ході бійки він наніс ОСОБА_11 декілька ударів ножем, який знаходився у нього в руках, від чого останній упав на землю, у ОСОБА_14 пішла кров. Він, ОСОБА_10 викинув ніж в город та викликав швидку. (а.с. 60-64);
-висновки експерта №249, №944 від 23.09.2020; №972 від 28.09.2020;
-висновок експерта №1034 від 11.11.2020 року відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО. На чоловічих футболці, спортивних штанах підозрюваного ОСОБА_10 знайдена кров людини, в якій виявлений антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_14 , який має означену групу крові;
-висновоки експерта №431 від 09.10.2020, №429 від 30.09.2020; №428 від 08.10.2020;
- висновок експерта №1083 від 23.11.2020 відповідно до якого на кухонному ножі (об`єкти №№ 2,3) виявлено клітини з ядрами без домішку крові та встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1 додатку 1);
- висновок судово-психіатричних експертів №479 від 13.10.2020, відповідно до якого в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення у якому підозрюється, ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання, інший хворобливий стан психіки не страждав, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, а виявляв клінічні ознаки вродженого недоумства у вигляді «легкої розумової відсталості з мінімальними поведінковими порушеннями, ступінь виразності та глибина яких не позбавляють його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим був здатний повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За матеріалами справи та пояснень самого підозрюваного ОСОБА_10 до часу скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється він знаходився у стані простого (не паталогічного) алкогольного сп`яніння.
- висновок експерта №430 від 09.12.2020 відповідно до якої на клапті шкіри лівої половини грудної клітки, вилученому від трупа ОСОБА_11 виявлена одна колото-різана рана, яка утворилась в результаті дії плоского колюче-ріжучого предмета, що має обушок та лезо, з максимальною шириною поринулої частини не більше 2,2 см.
- висновок експерта №1248 від 04.12.2020;
Враховуючи викладене, за результатами дослідження та оцінки вищезазначених доказів, суд 1-ої інстанції, дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в ході судового розгляду та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, на переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання обвинуваченого відносно того, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак стан потерпілого безумовно не свідчить про те, що потерпілий йому погрожував, натомість винуватість ОСОБА_10 доведена сукупністю досліджених судом доказів, окрім того, із оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_10 свою вину визнав та пояснив, що він наніс потерпілому удар ножем, хоча його життю нічого не загрожувало (а.к. п. 222).
Разом з тим, обвинувачений фактично не наводить доказів того, що судом були неправильно кваліфіковані його дії, натомість вказує на те, що згоден із висунутим обвинуваченням, однак не згоден із призначеним покаранням.
Так, що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.
Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.
Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої інстанції встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Судом 1-ої інстанції при призначенні покарання також було враховано суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, не працюючого, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення в тому числі тяжких злочинів, хоча в силу ст. 89 КК України вважається не судимий, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту відносно того, що він сам викликав швидку та поліцію, щиро розкаявся у вчиненому, водночас зауважує, що вказані обставини були враховані судом 1-ої інстанції та йому було призначене покарання, наближене до середньої межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене судом 1-ої інстанції покарання вмотивованим та таким, що узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 02.09.2021 яким ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4