Справа № 450/924/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/284/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та застосування до останнього запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України

На дану ухвалу слідчого судді прокурор Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У разі визначення розміру застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 передбачені у ч.5 ст. 194 КПК України, обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
- не відлучатися за межі с.Лани без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та про зміну місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;
- здати до відповідного органу паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим. що відмова в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не обгрунтованою та такою, що не грунтується на матеріалах провадження та не відповідає обставинам вчиненого кримінального провадження і особі підозрюваного. Покликається на те, що слідчим суддею безпідставно зроблено висновок про те, що підстави для застосування запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_7 можуть бути лише після проведення психіатричної експертизи. Стверджує, що слідчий суддя не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та не спростував наявність ризиків.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до ст. 12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Санкція статті ч. 4 ст. 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Отже, виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення - ч. 4 ст. 185 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.
Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені вимоги закону при розгляді клопотання слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя досліджувавав не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Окрему оцінку слідчим суддею отримали характеризуючі дані про особу підозрюваного.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки виданої КНП «Пустомитівська ЦРЛ» 29.03.2022 за вих. № 408, ОСОБА_7 , перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом органічний маревний (шизофреноподібний).
03.09.2021 слідчим СВ ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_11 , складено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000476 від 14.07.2021 за ч. 3 ст. 186 КК України. Клопотання мотивоване тим, що відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 110 від 25.08.2021 року, ОСОБА_7 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Відповідно до вимоги про судимість від 29.03.2022, до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Городоцьким районним судом Львівської області 30.07.2010 року було застосовано примусові заходи медичного характеру; Пустомитівським районним судом Львівської області 05.02.2015 року було застосовано примусові заходи медичного характеру; 03.09.2021 року в Пустомитівський районний суд Львівської області скеровано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею вірно встановлено, що існують підстави вважати, що ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому діяння, був в неосудному або обмежено осудному стані, однак в порушення вимог ч. 1 ст. 509 КПК України, слідчим та прокурором не було залучено експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.
Крім цього, як встановлено слідчим суддею з представлених документів, до ОСОБА_7 , двічі застосовувалися примусові заходи медичного характеру, та ще одне клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, перебуває на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області.
Що стосується тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , то хоч таке і є визначеним елементом при оцінці ризиків, однак, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, окрім того, не надано доказів на підтвердження встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби ОСОБА_7 в межах вказаного кримінального провадження, для обрання запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суді від 15.04.2021 в справі № 800/331/16 , що згідно із частиною другою статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Отже, на думку колегії суддів, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді і застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави є непереконливими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: