Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

05 травня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про скасування запобіжного заходу та негайне звільнення осіб з-під варти через настання виключних обставин, встановлених законом, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_12 звернувся до суду в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з клопотанням про скасування запобіжного заходу та негайне звільнення осіб з- під варти через настання виключних обставин, встановлених законом. Зазначає, що 07 травня 2022 року витікає 7 років та 8 місяців як ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувають під вартою. Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, встановлено у позбавленні волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. При цьому довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд під час проголошення вироку не вважатиме за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. Таким чином, застосування судом довічного ув`язнення (як виключної міри покарання) можливе лише у випадку доведення вини особи, не є автоматичним та обумовлюється наявністю певних обставин. У відповідності до абзацу 6 ч.3 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VllI (так званий «Закон ОСОБА_15 »), у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини [один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі], максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому /яких підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17, провадження №13-31кс18 зробила правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VІІІ, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається. Враховуючи викладені обставини, станом на 02 березня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відбули під вартою без постановлення вироку у вигляді запобіжного заходу 7 років та 8 місяців, що перевищує максимально встановлене покарання - 15 років позбавлення волі, а тому мають бути негайно звільнені з-під варти. Крім того, 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої встановив триваюче порушення права ОСОБА_10 (заява №1442/21) на особисту свободу та недоторканість. Попереднє рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_10 встановлювало факти порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст. 5 Конвенції, за період до 25.06.2020. Друге рішення ЄСПЛ за новою заявою ОСОБА_10 встановлює порушення прав ОСОБА_10 , гарантованих ст.5 Конвенції, за період з 25.06.2020 по час постановлення рішення ЄСПЛ (10.02.2022), тобто надає правову оцінку всім доводам судів, які вирішували питання продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вказаний період, в тому числі всім доводам та висновкам Пирятинського районного суду Полтавської області у вказаний період. При цьому щодо конкретного змісту порушень пункту 3 статті 5 Конвенції за заявою ОСОБА_10 . ЄСПЛ зазначив: «Використання припущень, за відсутності будь-яких доказів щодо ризиків втечі або перешкоджання правосуддю; слабкість мотивів, які використовують суди». Зокрема, стосовно заяви ОСОБА_10 було встановлено порушення прав, гарантованих пунктом 4 статті 5 Конвенції, а саме: «Надмірна тривалість судового розгляду тримання під вартою - скарги заявника від 10.06.2020, 30.07.2020. 30.09.2020 та 26.11.2020 на рішення про продовження його тримання під вартою були розглянуті апеляційними судами із значними затримками 10.08.2020, 23.04.2021, 20.01.2021 та і 18.06.2021 відповідно». Отже станом на 10.02.2022 в даному конкретному кримінальному провадженні № 532/308/15-к вже двічі Європейським судом з прав людини встановлено надмірність (незаконність та безпідставність) тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , що є грубим порушенням гарантій, закріплених в ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, другим рішенням ЄСПЛ підтверджено відсутність належного судового контролю за дотриманням конституційних прав ОСОБА_10 в кримінальному провадженні з боку судів апеляційної інстанції при перегляді апеляційних скарг останнього на ухвали судів першої інстанції про продовження його тримання під вартою. Тому просив скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та негайно звільнити з- під варти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_12 про звільнення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з-під варти, просили задовольнити клопотання захисника.

Прокурор вважає, що клопотання захисника ОСОБА_12 повинне бути залишене без розгляду, оскільки подання такого клопотання не передбачено КПК. «Закон Савченко», норми якого просить застосувати захисник, не має зворотньої дії в часі і не підлягає в цьому випадку застосуванню. Перегляд рішення суду за виключними обставинами судом першої інстанції не передбачено КПК.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 як таке, що не ґрунтується на вимогах КПК.

Розглянувши клопотання сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Із матеріалів, доданих до клопотань сторони захисту, установлено, що 10 лютого 2022 року ЄСПЛ ухвалено остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заява № 14693/20, заява ОСОБА_10 №1442/21), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо деяких осіб, зокрема, і ОСОБА_10 , а саме: порушення п.3 ст.5 Конвенції щодо надмірної тривалості досудового ув`язнення.

У пункті 12 Розділу ІV даного рішення Європейський суд зазначив: «Якщо Суд визнає порушення Конвенції або Протоколів до неї, і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони дозволяє здійснити лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає справедливу сатисфакцію постраждалій стороні».

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена ОСОБА_10 у зв`язку із цим грошова компенсація 1200 євро дають підстави вважати, що щодо нього були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру.

При цьому у своєму рішенні у справі «Горбачов та інші проти України» ЄСПЛ, присуджуючи ОСОБА_10 справедливу сатисфакцію у вигляді відшкодування моральної шкоди, не вказував на необхідність застосування до ОСОБА_10 таких додаткових заходів індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.

Крім того, відповідно до п. «а» ч.3 ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Однак суд присяжних уважає, що Пирятинський районний суд Полтавської області не є тим судом, до компетенції якого віднесені повноваження, передбачені п. «а» ч.3 ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на викладене у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 про скасування запобіжного заходу та негайне звільнення слід відмовити.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 про скасування запобіжного заходу та негайне звільнення з-під варти, то суд присяжних уважає неможливим застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 концепції релевантності, оскільки суд присяжних дійшов висновку про відсутність підстав для відновлення попереднього юридичного стану ОСОБА_10 , а тому у задоволенні цього клопотання також необхідно відмовити.

Суд також зазначає, що такі клопотання захисту були предметом розгляду у судовому засіданні 12.04.2022 і суд надавав оцінку аналогічним доводам захисту щодо підстав звільнення обвинувачених з-під варти. Крім того, 05.05.2022 судом присяжних ухвалене рішення щодо продовження тримання обвинувачених під вартою до 03.07.2022, яке може бути оскаржене захистом в апеляційному порядку з наведенням мотивів, зазначених захисником у клопотанні, що розглядається.

Доводи сторони захисту про те, що обвинуваченим слід скасувати запобіжний захід та їх слід негайно звільнити з-під варти, оскільки відповідно до положень ст.72 КК України строк тримання їх під вартою, а саме ОСОБА_10 станом на 01.03.2022 та ОСОБА_9 станом на 02.03.2022, буде відповідати максимальному строку покарання за ст.115 КК України 15 років (з перерахунку один день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі), не заслуговують на увагу з огляду на те, що положення ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII (так званий «Закон ОСОБА_15 ») не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки такі положення закону можуть бути застосовані до особи, стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання. Крім того слід зазначити, що санкцією частини другої статті 115 КК України передбачено покарання не лише у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, але й у виді довічного позбавлення волі.

Керуючись ст.331, 201, 350 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про скасування запобіжного заходу та негайне звільнення осіб з-під варти через настання виключних обставин, встановлених законом відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 09.05.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_18 Волик

ОСОБА_4

ОСОБА_5