УХВАЛА

5 липня 2022 року

м. Київ
справа № 166/313/17
провадження № 51-794ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 травня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 30 травня 2022 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , а вирок місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Мотиви Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням закону, захисник у касаційній скарзі

не навів обґрунтування незаконності вироку районного суду та ухвали апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення КПК порушено місцевим і апеляційним судами, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули чи могли вплинути на законність, обґрунтованість та справедливість рішень цих судів і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних рішень місцевого й апеляційного судів з огляду на положення статей 284, 370, 404 і 419 КПК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не зазначено, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції, не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив апеляційний суд. Також захисник не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 КПК апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Захисником не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на неповноті судового розгляду і на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також, як убачається зі змісту касаційної скарги захисник не погоджуючись із кваліфікацією дій засудженого за ч.2 ст. 121 КК, конкретно не зазначає за якою нормою закону мають бути кваліфіковані дії ОСОБА_5 та належного вмотивування зазначеним доводам не наводить.
З огляду на викладене, оскільки подана захисником скарга не відповідає вимогам

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 травня 2022 року щодо ОСОБА_5 та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3