Провадження №1-кс/127/4903/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2022 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна.
Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0001291 від 09.12.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений у ході досудового розслідування час та спосіб, але не пізніше ніж у травні 2021 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізналися про наявність у ОСОБА_6 боргу перед ОСОБА_7 на суму 2000 гривень, після чого, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вирішили заволодіти грошовими коштами потерпілого шляхом їх вимагання.

Так, на початку травня 2021 року у АДРЕСА_1 , під час зустрічі з ОСОБА_6 , яка відбувалася у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 запитав потерпілого чи дійсно він винен тому 2000 грн., а отримавши ствердну відповідь, достовірно знаючи про відсутність у ОСОБА_6 боргових зобов`язань перед ним особисто та ОСОБА_4 , який також був присутній на зустрічі, висунув потерпілому незаконну вимогу передати саме їм грошові кошти в сумі 20000 грн.

У момент, коли ОСОБА_6 спробував заперечити цій вимозі, не погоджуючись із сумою, ОСОБА_4 , з метою залякування його та примушування передачі їм грошових коштів, вдарив ОСОБА_6 кулаком в обличчя, після чого потерпілий визнав неіснуючий борг та зобов`язався його виплатити ОСОБА_4 і ОСОБА_5 впродовж одного місяця.

Не маючи грошових коштів для передачі вимагачам, ОСОБА_6 різними способами уникав зустрічей з ними та ухилявся від прийому вхідних дзвінків від ОСОБА_5 на мобільний телефон, однак вони періодично знаходили його та словесно, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вимагали передати їм грошові кошти, збільшуючи суму вимоги, адже володіли інформацією про широке коло кредиторів потерпілого.

У подальшому, в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше ніж у вересні 2021 року, до злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , пов`язаних з вимаганням грошей у ОСОБА_6 , приєднався ОСОБА_8 , який, діючи з ними за попередньою змовою, використовуючи близькість свого місця проживання до адреси проживання потерпілого, вербально при зустрічах примушував його до передачі грошей своїм співучасникам.

У кінці вересня 2021 року ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_6 на одній з вулиць у м. Козятин, де, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , змусив потерпілого зупинитися та відразу зателефонував до ОСОБА_5 , повідомивши про їх місце перебування.

Коли до цього місця на автомобілі приїхали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою залякування ОСОБА_6 , посилення висловленої раніше вимоги та примушування його до виплати неіснуючого боргу, ОСОБА_5 наніс йому декілька ударів кулаками рук по тілу, спричинивши йому тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку СМЕ № 1184/16/17 від 01 лютого 2022 року у ОСОБА_6 виявлено переломи 9-го, 10-го, 11-го ребер зліва по задній пахвинній лінії, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинюють тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я.

Далі, упродовж лютого 2022 року, під час телефонних дзвінків і при особистих зустрічах, діючи почергово, однак об`єднавши свої дії для досягнення кінцевого результату безпідставного отримання грошових коштів у ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шляхом висловлення усних погроз застосування фізичного насильства, нагадуванням про спричинені раніше йому тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 , шляхом постійного переслідування, повідомлення співучасникам про місцезнаходження потерпілого, висловлюванням йому вимоги про необхідність розрахуватися з ними, вчиняли дії спрямовані на примушування ОСОБА_6 до передачі їм грошових коштів.

Піддавшись на ці скоординовані та об`єднані протиправні дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 декілька разів передавав вимагачам частину від суми, яку вони вимагали, а саме: близько 16 годин 00 хвилин 11 лютого 2022 року, на вулиці Винниченка в м. Козятин, повідомивши ОСОБА_5 про відсутність коштів та скрутне матеріальне становище, передав йому лише 500 гривень; близько 14 годин 00 хвилин 27 квітня 2022 року, на вулиці Винниченка в м. Козятин, передав ОСОБА_4 1000 грн.

Після цього, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були затримані працівниками поліції.

У свою чергу ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з насильством, небезпечним для здоров`я особи, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіє на праві приватної форми власності об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
З урахуванням викладеного, для запобігання можливості пошкодження, знищення, відчуження та з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в зв`язку із службовою зайнятістю.

В силу ч.2 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне розглянути клопотання про арешт майна у відсутність власника квартири, з метою забезпечення накладення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено необхідність арешту кватири, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , з метою можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а тому клопотання про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , із забороною її відчуження.

Виконання ухвали про арешт майнадоручити старшому слідчому СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_3 .

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя