Справа № 204/24/22
Провадження №1-кп/204/322/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000651 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 на строк до 60 діб, без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання вказав, що 10 січня 2022 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 307 КК України скеровано для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, є особливо тяжким, оскільки його санкція передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська продовжений до 27 серпня 2022 року включно, без визначення розміру застави. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадження матеріалами досудового розслідування. Беручи до уваг те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з високим рівнем можливості може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду. Даний ризик підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Окрім цього, останній не має постійного місця роботи та стійких соціальних зв`язків на території України. Також, дружина обвинуваченого ОСОБА_6 31 липня 2021 року перетнула державний кордон України та Російської Федерації, де перебуває на теперішній час. Вказана обставина є ризиком переховування від органів досудового розслідування на території Російської Федерації. Окрім цього, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь, як особисто, так і спільно з іншими невстановленими особами, незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показів. Так, в разі застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів не зможе бути забезпечено виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на свідків у вказаному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню у кримінальному провадженні шляхом неявки у судові засідання. З часу обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу вищевказані ризики не зменшилися та наявні до цього часу в повному обсязі, оскільки з моменту обрання запобіжного заходу не здобуто доказів, які б давали підстави для можливості зміни раніше обраного запобіжного заходу. Саме тому виникає необхідність у продовженні строку застосування раніше обрано стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки наявність довідки про можливе працевлаштування не може свідчити про відсутність ризику переховування від суду.
22 серпня 2022 року на адресу суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання захисник в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_8 перебуває під вартою вже одинадцять місяців та розгляд справи налічує вже сьоме продовження варти. Так, відповідно до ст. 91 КПК України мета вчинення кримінального правопорушення є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Проте, в обвинувальному акті не встановлено обставин придбання та зберігання ОСОБА_8 наркотичних засобів, не встановлено моменту виникнення відповідного умислу на їх збут, проміжку часу, протягом якого наркотичні засоби зберігались на місці їх вилучення, та не надано оцінку тому факту, що ОСОБА_8 був на обстеженні у лікаря-нарколога, яка підтвердила факт потягу ОСОБА_8 до наркотичних речовин. Замість цього, зроблено висновок про намір ОСОБА_8 здійснювати збут наркотичних засобів, лише за обставинами розфасованого стану наркотичних засобів під час їх вилучення та вилучення ваг під час обшуку, що самостійно не може свідчити про умисел обвинуваченого на їх збут. Неповнота дослідження вищевказаних обставин може свідчити про невірність кваліфікації дій ОСОБА_8 та, як наслідок, свідчать про відсутність обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 307 КК України. Стосовно ризику переховуванні від органів досудового розслідування та суду у зв`язку із суворістю можливого судового рішення, яке передбачає санкція ст. 307 КК України. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Крім вказаного, поведінка ОСОБА_8 свідчить про відсутність наміру переховування від суду, оскільки він не має закордонного паспорту та і в умовах воєнного стану перетин державного кордону неможливий. Окрім цього, у суду існує лише відповідна ймовірність переховування ОСОБА_8 від суду, яка є необґрунтованою. Стосовно ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Наркотичні засоби та майно, вилучене під час обшуку було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та перебуває у відповідних органах, на які покладено обов`язок їх збереження, а отже ризик щодо їх знищення, приховування або спотворення є безпідставним та необґрунтованим. Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення. ОСОБА_8 є раніше несудимою особою та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не доведеним. Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи можливість продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, оскільки згідно наданим прокурором відомостями про особу обвинуваченого такий ризик нічим не підтверджується. Стосовно ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. Оскільки під час досудового розслідування допит проводився лише осіб, які брали участь під час обшуку у якості понятих, їх покази є несуттєвими та не викриваючими обставин кримінального правопорушення, а підозра в рамках даного кримінального провадження буда пред`явлена лише ОСОБА_8 . З огляду на вказане, ризик впливу на свідків є необґрунтованим. Щодо існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, суд повторно зазначив, що даний ризик прокурором не доведений і є лише припущенням прокурора. Таким чином, жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України прокурором не доведено. Окрім цього, просив суд звернути увагу на нові характеризуючі обставини відносно ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_8 позитивно характеризується у Дніпровській установі виконання покарань, співкамерники відгукуються про нього позитивно, про що свідчить проведена перевірка в камері ОСОБА_8 начальником установи внутрішньої служби з відібранням пояснень від 22 липня 2022 року; має міцні соціальні зв`язки, оскільки офіційно одружений про що свідчить свідоцтво про шлюб від 29 листопада 2019 року. Дружина ОСОБА_9 має прописку у м. Дніпро; має на утриманні малолітню дитину, яку потрібно забезпечувати, про що свідчить свідоцтво про народження дитини від 19 квітня 2012 року; отримав атестат з відзнакою про повну загальну середню освіту, позитивно характеризувався, навчався в Гірничому Національному Університеті про що свідчать долучені до клопотання документи про здобуття освіти; має джерело доходу, оскільки є приватним підприємцем, про що свідчить виписка є Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 22 березня 2019 року та може надавати консалтингові послуги. Окрім цього, ОСОБА_8 готове прийняти на посаду охоронця ТОВ «Алгоритм Юа», про що свідчить довідка від 22 серпня 2022 року, а отже ОСОБА_8 матиме постійне джерело доходу; має на утриманні хвору матір та батька, про що свідчать нові медичні висновки на ОСОБА_10 , у яких йдеться про діагноз дисциркуляторної енцелопатії ІІ ступеня. Копії медичних обстежень батька ОСОБА_11 до клопотання долучені від 26 січня 2022 року, оскільки у родини відсутня фінансова спроможність провести повторні медичні обстеження. Має постійне місце проживання та місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . До матеріалів клопотання долучена розписка 17 серпня 2022 року про те, що батьки ОСОБА_8 не заперечують спільне проживання. Вважає, що до обвинуваченого цілком можливим було б застосувати запобіжний захід у вигляді застави, не порушуючи норми КПК України. Обрання тримання під вартою без визначення розміру застави в даному випадку є занадто суворим запобіжним заходом та таким, що розходиться з практикою ЄСПЛ. Окрім цього, вважає за можливим застосування до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю, не порушуючи норми КПК України. ОСОБА_8 має місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, а також доведеність доводів сторони захисту щодо сумлінної поведінки обвинуваченого під час виконання покладених на нього обов`язків та дотримання умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи що на даний момент ризики, передбачені ст. 177 КПК України значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається. Також, просив суд взяти до уваги, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягався, матеріальна шкода не завдана, злочин не спрямований проти життя та здоров`я, має міцні соціальні зв`язки, постійне джерело доходу та місце реєстрації і проживання, вважає тримання ОСОБА_8 під вартою незаконним, а жоден ризик, передбачений статтею 177 КПК України не доведений. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави або ж на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , з носінням електронного засобу контролю. ОСОБА_8 з заявою про працевлаштування до ТОВ «Алгоритм Юа» звертався ще тоді, коли перебував в умовах Державної установи «Київський СІЗО», однак із-за введення військового стану вказана заява була розглянута лише тепер.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити. В задоволенні клопотання прокурора просив відмовити. Зазначив, що з заявою про працевлаштування в ТОВ «Алгоритм Юа» він звертався, однак не через канцелярію Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
Як було встановлено в судовому засіданні 24 вересня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відносно підозрюваного ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставою для застосування вказаного запобіжного заходу слугували досліджені документи, які були долучені слідчим до клопотання про обрання запобіжного заходу, та які в свою чергу підтверджували існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. В подальшому строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого продовжувався ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року, відповідно до якої було встановлено, що ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначені слідчим у своєму клопотанні продовжують існувати.
В подальшому ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року, 10 березня 2022 року, 03 травня 2022 року та 30 червня 2022 року було продовжено строк дії запобіжного заходу. Підчас постановлення ухвали суду суддею була перевірена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надана вмотивована оцінка їх наявності.
Слід окремо зазначити, що Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_12 за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було зазначено про продовження існування, встановлених суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.
Відповідно до пункту 9 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).
Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року було продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2022 року включно.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, суд не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України на цій стадії процесу.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд також зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
ОСОБА_3 постійного джерела доходу не має. Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що у обвинуваченого є постійне джерело доходу, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 22 березня 2019 року та може надавати консалтингові послуги, судом не береться до уваги, оскільки лише виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не може свідчити на користь реального здійснення підприємницької діяльності та отримання обвинуваченим доходу. Крім того, підприємницька діяльність пов`язана з певним ризиком, а дохід з підприємницької діяльності не є постійним та стабільним.
Окрім цього, суд критично ставиться до довідки ТОВ «Алгоритм Юа» від 22 серпня 2022 року, яка була надана стороною захисту на підтвердження можливого працевлаштування ОСОБА_3 , оскільки, як повідомив обвинувачений в судовому засіданні, він не звертався з офіційною заявою через канцелярію Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» до вказаного товариства, а захисник повідомив, що той начебто, звертався ще, перебуваючи в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», однак суду не було надано жодного підтвердження правдивості такого звернення до вказаного товариства.
Судом також не беруться до уваги твердження сторони захисту щодо поганого стану здоров`я батьків обвинуваченого та їх поганого матеріального забезпечення, адже доказів того, що батьки обвинуваченого ОСОБА_3 перебувають на утриманні обвинуваченого суду надано не було. Натомість, слід окремо зазначити, що останні є пенсіонерами та отримують пенсію, яка забезпечує їх життєдіяльність. Крім того, до моменту ув`язнення обвинувачений з ними сумісно не проживав та не був пов`язаний з ними спільним побутом. Відтак, зазначене не входить до переліку обставин, що враховуються судом, як підстава можливої зміни застосування запобіжного заходу.
Щодо посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, а саме дружини ОСОБА_9 та малолітньої дитини суд зазначає наступне.
Як було встановлено в попередніх судових засіданнях, дружина обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 31 липня 2021 року перетнула державний кордон України та Російської Федерації, де перебуває по теперішній час, разом із нею також перебуває і їх спільна малолітня дитини. Твердження сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 офіційного зареєстрованого місця проживання в м. Дніпро не може свідчити про постійне перебування останньої в Україні.
Щодо посилання захисника ОСОБА_5 про наявність позитивних характеристик з боку співкамерників обвинуваченого ОСОБА_3 , то вони не можуть судом взяті до уваги, оскільки останні є зацікавленими особами та можуть надавати неправдиві відомості пов`язані з можливими вмовляннями та обіцянками самого обвинуваченого ОСОБА_3 , який в свою чергу бажає покращення умов та можливості зміни запобіжного заходу.
Крім того, жодних документів, які б позитивно характеризували обвинуваченого ОСОБА_3 від адміністрації Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на адресу суду не надходили.
Також слід окремо зазначити, що відповідно до довідки наданої начальником відділу головним бухгалтером Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_3 проживає в камері підвищеного комфорту. За проживання у камері підвищеного комфорту вносить оплату мати обвинуваченого ОСОБА_10 , що в свою чергу спростовує факт перебування на утриманні у ОСОБА_3 батьків, та відсутність у останніх грошових коштів задля належного медичного обслуговування.
Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 позитивних характеристик з місця навчання, судом не може бути взято до уваги, оскільки вказана характеристика датована 2006 роком, окрім цього наявність атестату з відзнакою про повну загальну середню освіту, навчання в Гірничому національному Університеті не може спростувати наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України станом на сьогодні.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.
При цьому, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд у першу чергу враховує те, що за вчинення кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому з великою ймовірністю обвинувачений може вчиняти дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
Застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від суду та/або впливу на свідків та експертів у провадженні. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.
Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування застави як основного запобіжного заходу відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_3 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.
Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.
Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 на свідків та експерта у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Ризик впливу на свідків та експерта, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та експерта та дослідження їх судом.
Оскільки судовий розгляд по справі не закінчено, згідно встановленого порядку дослідження доказів свідки та експерт ще не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків та експерта, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слід окремо зазначити, що для здійснення тиску на свідків та експерта достатньо того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, покликані на примушення свідків та експерта до надання неправдивих показань або ж відмову від їх надання.
Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Як раніше вже було зазначено судом, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану.
Слід окремо зазначити, що за клопотанням сторони захисту судові засідання відбуваються в режимі відеоконференції. Між тим, в своїй більшості такі засідання не відбуваються з певних причин. Так, захисником ОСОБА_5 на адресу суду були направлені клопотання про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon»: 27 червня 2022 року, однак в судовому засіданні 30 червня 2022 року захисник ОСОБА_5 не вийшов на зв`язок із судом, оскільки в нього була відсутня технічна можливість це зробити; 08 липня 2022 року, однак в судовому засіданні 21 липня 2022 року захисник ОСОБА_5 не вийшов на зв`язок, оскільки був зайнятий в іншому судовому засіданні; 25 липня 2022 року, однак в судовому засіданні 08 серпня 2022 року вийшовши на зв`язок захисник ОСОБА_5 повідомив суд, що йому погано чути і тому судове засідання було перенесено; 09 серпня 2022 року, однак до початку судового засідання 11 серпня 2022 року захисник ОСОБА_5 надіслав на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я; 12 серпня 2022 року, однак в судовому засіданні 12 серпня 2022 року захисник ОСОБА_5 просив перенести розгляд по справі, оскільки він не підготовлений до дослідження матеріалів кримінального провадження. Такі дії захисника ОСОБА_5 призводять до затягування розгляду справи, неможливості дослідження доказів, і як наслідок збереження вищезазначених ризиків.
Про це також свідчить й той факт, що і захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_14 , який в судових засіданнях: 03 травня 2022 року заявив клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження та не був готовий до дослідження вказаних матеріалів; 23 травня 2022 року заявив клопотання про перенесення, оскільки також не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження; 30 червня 2022 року під час дослідження матеріалів кримінального провадження зв`язок з захисником переривався, і на неодноразові спроби зв`язатись із захисником, останній не вийшов на зв`язок; 21 липня 2022 року судове засідання було відкладено, оскільки обвинувачений розірвав договір із захисником ОСОБА_14 .
Окрім цього, слід зазначити, що захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу посилається на ризики, передбачені п.п. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не були зазначені прокурором, та прокурор на них не посилається.
Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави або ж на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.
ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110,176-179, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави або ж на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1