Справа №589/4485/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1133/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
Іменем України

16 вересня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/4485/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.07.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якої обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки судом при ухваленні рішення не були виконані вимоги ст. 194 КПК, жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК прокурором не доведений, обвинувальний акт, спрямований до суду в грудні 2021 року станом на 28.07.2022 не оголошений, процесуальні джерела доказів, свідків, потерпілих не були предметом розгляду. Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора жодного доказу не досліджував, свідків та потерпілих не допитував, а тому ухвала не відповідає вимогам ст. 374 КПК. На даний момент всі слідчі дії з ним проведені, досудове розслідування завершено, виконано вимоги ст. 290 КПК, а тому відсутні підстави вважати, що він може якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню. Стверджує, що не отримував клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, що залишилося без відповідного реагування суду, чим допущено порушення його права на захист. При цьому зазначає, що 01.08.2022 о 21:12 в приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» отримав клопотання прокурора, яке 27.07.2022 було відправлено поштовим зв`язком. Має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, трьох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, які потребують догляду, до затримання проживав разом зі своєю родиною, раніше не судимий.

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 246, ч. 3 ст. 146, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК; ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 246, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК; ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 246, ч. 3 ст. 146, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК, судовий розгляд якого не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою, яке обгрунтоване тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, продовжують існувати і не зменшилися, а інші запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінальних правопорушень, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.07.2022 ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 24:00 24.09.2022. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд триває, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи, враховуючи встановлені судом обставини, передбачені ст. 178 КПК, не забезпечать їх запобіганню.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, а згідно ч. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246, ч. 3 ст. 146, п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Зокрема, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого злочину (п. 2 ч. 2 ст. 115 КК), за який законом України про кримінальну відповідальність встановлене покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому існують реальні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час апеляційного розгляду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, а також обставини їх вчинення, зокрема, умисне вбивство з метою приховати інше кримінальне правопорушення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує. При цьому колегія суддів ураховує і той факт, що в країні у зв`язку з військовою агресією з боку рф оголошено воєнний стан і частина території країни не контролюється урядом України.

Є обгрунтованим і ризик незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки при встановлені цього ризику слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом, а тому твердження обвинуваченого про відсутність цього ризику, з огляду на те, що досудове розслідування завершено, всі слідчі дії з ним проведені, матеріали провадження відкриті сторонам в порядку ст. 290 КПК не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є недоведеним, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Не є такими, що впливають на правильність висновків суду щодо існування законних підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою і доводи ОСОБА_8 про порушення прокурором строків вручення клопотання, оскільки незалежно від подання чи неподання прокурором даного клопотання, місцевий суд, у відповідності вимог ч. 3 ст. 331 КПК, зобов`язаний був повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків постійного місця проживання, родини, трьох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, які потребують догляду, не є тими безумовними обставинами, що унеможливлюють тримання обвинуваченого під вартою, і враховуються колегією суддів у сукупності з іншими наведеними вище обставинами кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого про необхідність застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Крім того, відповідно ч. 3 ст. 183 КПК, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може не визначати розмір застави у випадку, передбаченому ч. 4 цієї статті, що мало місце, а беручи до уваги характер протиправного діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 суд першої інстанції цілком обґрунтовано не визначив розміру застави.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.07.2022 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4