ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/846/22 Номер провадження 11-сс/814/772/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 07 червня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2022 року за №0000050, задоволено клопотання дізнавача, погоджене з прокурором, і накладено арешт на тимчасово вилучені в ОСОБА_6 у ході огляду:

5 рибальських сіток;

рибу виду «карась сріблястий» у кількості 83 штуки, «плотва» - 1 штуки, «білий амур» - 1 штуки, загальною вагою 14,6 кілограм;

металевий човен без бортового номерного знаку із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріали клопотання містять достатньо відомостей про факт вчинення кримінального правопорушення та наявність підстав уважати назване вище майно доказами в кримінальному провадженні, дійшовши висновку, що обмеження права власності на вилучені матеріальні об`єкти є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 07 червня 2022 року та відмовити в накладенні арешту на вилучений у нього металевий човен.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що його човен: не був знаряддям кримінального правопорушення та на ньому він, як орендар водойми, перевозив сітки та рибу, яку знайшов на березі ставка від незаконного лову іншими особами, які втекли з місця події; є єдиним засобом контролю об`єкту оренди.

Водночас ОСОБА_6 посилається на те, що: йому не було відомо наведене в клопотанні дізнавача про арешт майна обґрунтування, оскільки не вручено копію цього клопотання; в оскаржуваній ухвалі не встановлено дату подання клопотання, що викликає сумніви в дотриманні строків, передбачених ст.171 КПК України.

Прокурор і ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду провадження, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились і просили здійснювати апеляційний розгляд за їх відсутності, про що надіслали до суду відповідні заяви.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевіривла матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Правильність накладення арешту на вилучені рибу та рибальські сітки із забороною відчуження, розпорядження та користування ними в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України оскаржувана ухвала в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог слідчим суддею дотримано.

Виходячи з положень абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Законодавче ж визначення речових доказів має казуїстичний характер, тобто являє собою відкритий перелік їх різновидів.

Так, у ст.98 КПК України визачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Така класифікація речових доказів певною мірою має умовний характер, оскільки один і той самий предмет може одночасно належати до різних класифікаційних груп.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СД ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2022 року за №0000050, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, за повідомленням уповноваженої особи контролюючого органу.

Сектором дізнання розслідуються обставини за фактом того, що 03 червня 2022 року на водоймі поблизу с. Дудківка Чугуїівського р-ну Харківської обл. за допомогою сіток здійснено незаконне зайняття рибним промислом (а.п. 1).

03 червня 2022 року дізнавачем проведено огляд зазначеного вище місця події, в ході якого виявлено та вилучено в ОСОБА_6 у період нересту металевий човен без бортового номерного знаку, в якому знаходились 5 рибальських сіток із рибою виду «карась сріблястий» у кількості 83 штуки; «плотва» - 1 штуки, «білий амур» - 1 штуки, загальною вагою 14,6 кілограм, що підтверджується протоколом даної слідчої дії та складеною до нього фототаблицею (а.п. 5-14).

04 червня 2022 року дізнавачем, у тому числі згаданий човен, визнано речовим доказом, про що прийнято постанову (а.п. 15-16).

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт металевого човна. Вивчивши дане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речового доказу.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучений металевий човен без бортового номерного знаку відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на даній стадії кримінального провадження визнаний речовим доказом, з огляду на те, що зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання ж у апеляційній скарзі ОСОБА_6 на долучені до скарги документи щодо придбання ним риби та оренди водойми, до того ж із цільовим призначенням саме для культурно-оздоровчих цілей та спортивного, а не промислового рибальства, не спростовують відповідність зазначеного вище доказу встановленим у ст.98 КПК України властивостям. Так, арешт майна з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів і на відміну від інших правових підстав не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту належного йому майна. При цьому на даній стадії розслідування слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, на що мотивовано звернуто увагу в оскаржуваній ухвалі.
Значення має також те, що речовий доказ є незамінним, оскільки створюється самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому його втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Ураховуючи зазначене, кількість вилученої риби, заборонених знарядь лову, який здійснювався в період нересту, те, що зберігання човна на даній стадії не в органу досудового розслідування чи визначеного ним місця, не зможе у повній мірі гарантувати збереження доказових властивостей і достовірність даних, що містить цей доказ, колегія суддів уважає наявними ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України пошкодження, знищення, відчуження човна. З огляду на вид речового доказу, на який накладено арешт, незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у визначений слідчим суддею спосіб може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, зокрема й у частині проведення з ним ряду слідчих і процесуальних дій для виконання органом досудового розслідування завдань, визначених у ст.2 КПК України.

Апеляційний суд ураховує зазначені в апеляційній скарзі наслідки арешту майна для власника, між тим, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який ідеться в клопотанні дізнавача, а застосований слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.
Доводи апеляційної скарги щодо сумнівів у дотриманні органом досудового розслідування строків, передбачених ст.171 КПК України, слід визнати безпідставними.

Відповідно до вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів провадження видно, що металевий човен без бортового номерного знаку було вилучено 03 червня 2022 року в ході огляду місця події (п`ятниця) (а.п. 5-14). З клопотанням про його арешт дізнавач звернувся до слідчого судді 06 червня 2022 року (понеділок), тобто в наступний робочий день після вилучення майна, як того вимагають приписи ч.5 ст.171 КПК України, що підтверджується вхідним штампом і протоколом автоматичного визначення слідчого судді для розгляду справи Зміївського районного суду Харківської області (а.п. 24-25).

Так само необґрунтованими є твердження апелянта, які зводяться до того, що йому було невідомим обґрунтування клопотання дізнавача, оскільки 07 червня 2022 року в судовому засіданні було оголошено зміст клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів, вислухані з даного приводу як дізнавач, так і ОСОБА_6 . Окрім того, апелянт після роз`яснення йому визначених процесуальних законом прав, у тому числі на ознайомлення з матеріалами провадження, будь-яких заяв чи клопотань не мав, жодним чином не вказував на необхідність надання часу з метою підготовки до розгляду питання про арешт майна, а обстоював власну правову позицію на спростування доводів дізнавача, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано провадження в місцевому суді.

Через це зазначені ОСОБА_6 доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.
При цьому колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу, що слідчий суддя, постановивши правильне судове рішення, допустив технічну описку в прізвищі та ініціалах дізнавача в резолютивній частині, а також номері кримінального провадження в першому абзаці мотивувальної частини. Указана описка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України слідчим суддею за власною ініціативою або за заявою учасника провадження чи іншої заінтересованої особи, та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Одночасно слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає власнику майна в подальшому в разі порушення органом досудового розслідування принципу розумних строків, навівши обґрунтовані мотиви, звернутись до слідчого судді з клопотанням у порядку ст.174 КПК України, згідно з якою арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 07 червня 2022 року про арешт майна без зміни.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4