УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 381/1124/20

провадження № 51-5751ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у кримінальному провадженні №0000064 за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стодульці Жмеринського р-ну Вінницької обл. та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Суть питання

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено до покарання: у виді позбавлення волі на строк 5 років за ч. 2 ст. 186 КК; у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна за ч. 4 ст. 187 КК; у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 , будучи раніше судимим за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний злочин проти життя і здоров`я особи та злочини проти власності за таких обставин.

Так, 21 січня 2020 року приблизно о 14 год 50 хв ОСОБА_1 , перебуваючи поблизу будівлі розташованої на вул. Якубовського, 14 в м. Фастів Київської обл., помітив у руках раніше незнайомої малолітньої ОСОБА_2 мобільний телефон, після чого, діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення підійшов ззаду до ОСОБА_2 і, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, схопив останню рукою за шию, та, погрожуючи застосуванням такого насильства, почав її душити і вимагати мобільний телефон доки та перестала чинити опір.

Надалі ОСОБА_1 з кишені куртки потерпілої відкрито викрав мобільний телефон «Huawei Y6 Pro (TIT - U02)» вартістю 1 503 грн 67 коп, чим спричинив потерпілій ОСОБА_2 майнової шкоди на указану вище суму.

Крім того, 24 січня 2020 року приблизно о 20 год 40 хв засуджений, перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , помітив знайомого ОСОБА_3 , де між ними відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_1 , діючи умисно, повторно, з метою заволодіння майном потерпілого наніс ОСОБА_3 дерев`яною штахетою, яку раніше умисно підготував, не менше 7 ударів по голові, а також по нижніх та верхніх кінцівках, спричинивши йому тілесні ушкодження, які мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. Після цього ОСОБА_1 заволодів грошовими коштами, які належать ОСОБА_3 , в розмірі 600 грн.

Також ОСОБА_1 24 січня 2020 року приблизно о 20 год 40 хв, перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , помітив знайомого ОСОБА_3 , де між ними відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, з метою заподіяння смерті потерпілому та заволодіння його майном наніс ОСОБА_3 не менше 7 ударів штахетою, яку раніше спеціально підготував, по голові, нижніх та верхніх кінцівках, спричинивши йому тілесні ушкодження, які призвели до смерті ОСОБА_3 , що настала через 30 хвилин після заподіяння йому тілесних ушкоджень. Після вчинення указаних дій ОСОБА_1 заволодів грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 600 грн, чим спричинив йому майнової шкоди на вказану вище суму.

Київський апеляційний суд ухвалою від 23 лютого 2022 року змінив вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у решті вирок залишив без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить змінити вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 185 КК і призначити покарання у межах санкцій цих статей.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що умисел на заволодіння чужим майном в нього виник після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а гаманець випав коли засуджений відтягував непритомного ОСОБА_3 до забору. Ці обставини, як указує ОСОБА_1 , підтверджуються його показаннями під час допиту в суді першої інстанції та протоколом слідчого експерименту від 25 січня 2021 року, водночас відсутні будь-які докази, які б спростовували такі твердження. Крім того, зауважує, що тілесні ушкодження він наносив потерпілому з мотиву помсти останньому у зв`язку з відмовою в минулому надати грошову позику, а причиною конфлікту не була вимога її надати, а тому в нього не було корисливого мотиву при вчиненні злочинів, що виключає кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 187 та п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Також засуджений посилається й на ту обставину, що штахету не можна вважати предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, а він її підготував для захисту від собак. Зазначене, на переконання ОСОБА_1 , свідчить, що його дії носять спонтанний характер, а тому він не мав на меті до початку вчинення кримінальних правопорушень позбавити життя потерпілого.

Крім того, засуджений звертає увагу суду на наявність певного часу між нанесенням тілесних ушкоджень та настанням смерті; локалізацію тілесних ушкоджень, частина з яких нанесена у верхні та нижні кінцівки; те, що після нанесення ударів потерпілому він припинив свої дії; що на його думку також свідчить про відсутність в нього умислу на спричинення смерті ОСОБА_3 .

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за обставин, установлених перевірених місцевим судом, та правильності кваліфікації його дій за указаною статтею Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині засуджений не оскаржує.

Водночас твердження засудженого щодо необхідності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 185 КК, а не за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 4 ст. 187 КК відповідноВерховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Насамперед Верховний Суд зауважує, що засуджений не заперечує факту заподіяння ОСОБА_3 травм, від яких настала смерть потерпілого, а тому суд касаційної інстанції виходить із установлених місцевим судом фактичних обставин стосовно вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 4 ст. 187 КК.

Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_1 , який пояснив, що ввечері 24 чи 25 січня 2020 року він перебував за місцем свого проживання ( АДРЕСА_3 ), яке він із ОСОБА_3 винаймав. Того дня, вранці він просив у ОСОБА_3 кошти, проте останній йому відмовив та сказав, що поговорить з ним увечері. Приблизно о 21 год 00 хв засуджений чекав потерпілого біля подвір`я помешкання, де вони проживали, та, коли ОСОБА_3 підійшов до нього, між ними виник конфлікт, оскільки останній наказав йому збирати речі та шукати собі інше житло. Під час сварки ОСОБА_1 палицею наніс ОСОБА_3 7 ударів, від яких потерпілий впав на землю. Потім засуджений відтягнув ще живого потерпілого: він дихав та хрипів, до забору, де і залишив. Крім того, ОСОБА_1 помітив, що з кишені ОСОБА_3 випав гаманець, який він забрав та пішов. Надалі з будинку АДРЕСА_2 вийшов чоловік та запитав, що трапилось, у цей момент засуджений побіг в бік залізничного вокзалу, а звідти він поїхав до м. Києва, та вже будучи на вокзалі, побачив, що в гаманці є кошти. Його затримали через три години в м. Києві на залізничному вокзалі.

Мотивуючи свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд обґрунтовано взяв до уваги і показання свідка ОСОБА_4 , який повідомив, зокрема, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 раніше не було сварок, вони працювали в м. Києві разом. Водночас ОСОБА_1 не хотів працювати, постійно шукав роботу і вони проживали за рахунок потерпілого. На ґрунті цього між засудженим та ОСОБА_3 почалися конфлікти, оскільки останній постійно просив ОСОБА_1 влаштуватися на роботу.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені й сукупністю письмових доказів, зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 25 січня 2020 року з ілюстративною фототаблицею до нього, відповідно до яких поруч із хвірткою домоволодіння АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями в області голови і слідами речовини бурого кольору на ній та ранами в області голови та обох кистей рук. Неподалік від трупа виявлено фрагмент дерев`яної штахетини зі слідами речовини бурого кольору, а на ґрунтовій дорозі - численні сліди речовини бурого кольору, які вилучено з місця події;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 25 січня 2020 року, згідно з яким о 02 год 30 хв на залізничній станції Київ - Пасажирський за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна,1, було затримано ОСОБА_1 . Під час обшуку затриманого, працівниками поліції виявлено та вилучено куртку чоловічу темно - синього кольору, кросівки темно - синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожими на кров, шапку чоловічу чорного кольору, штани сірого кольору, кофту з капюшоном сіро-синього кольору, грошові кошти в сумі 463 грн;

- протоколом слідчого експерименту від 25 січня 2021 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_1 показав як ним було вчинено умисне вбивство ОСОБА_3 та заволодіння грошовими коштами останнього;

- протоколом огляду трупа ОСОБА_3 від 27 січня 2020 року та ілюстративною таблицею до нього на підставі яких встановлено, що останньому було заподіяно тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичного експерта № 34 від 27 січня 2020 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_3 настала від черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин голови, кісток черепа з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та розвитком набряку - набубнявіння головного мозку. Ушкодження, що призвели до смерті, в сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм, як небезпечні для життя, що утворились від дії тупого предмету чи предметів (не виключено - від ударів дерев`яною штахетою) й перебувають в прямому зв`язку з настанням смерті. Не виключено, що виявлені в ОСОБА_3 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, на які вказав підозрюваний ОСОБА_1 під час допиту та проведення слідчого експерименту від 25 січня 2020 року, і смерть потерпілого наступила через 30 хвилин після заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов висновку, зокрема, про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам, зокрема тим, які аналогічно викладені засудженим у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Так, Київський апеляційний суд під час розгляду дослідив обставини провадження шляхом безпосереднього допиту ОСОБА_1 , який надав показання, зокрема про те, що він разом із ОСОБА_3 винаймав житло приблизно 4 місяці. Вранці в той день між ними відбулася сварка, коли вони приїхали на роботу в м. Київ, оскільки потерпілий відмовився позичити йому 10 грн на квиток, щоб повернутися додому, та сказав поміняти квартиру. Також ОСОБА_3 запропонував ввечері після роботи поговорити вдома. Коли він приїхав у магазин, в якому працював неофіційно, позичив гроші, але не працював, замість нього вийшла інша людина. Близько 20-21 години, він направлявся на вокзал, щоб їхати в м. Київ та випадково зустрівся з ОСОБА_3 на вулиці, потерпілий знову став говорити, щоб він збирав речі. Між ними розпочалася сварка і ОСОБА_3 вдарив його кулаком у груди. Тоді він взяв на узбіччі шматок штахети і вдарив потерпілого по ногам. ОСОБА_3 вирвав штахету з його рук і також вдарив нею кілька разів по ногам та плечу. Надалі він забрав назад штахету і бив нею потерпілого по різним частинам тіла - 2 - 3 рази по ногам ззаду, потім по спині та голові, завдав приблизно 7 - 8 ударів. ОСОБА_3 відмахувався руками, захищався і не намагався нанести йому тілесні ушкодження. Коли вдарив останні 2 чи 3 рази по голові, потерпілий присів на коліна до землі. Вбивати не хотів, просто хотів побити і не дивився, куди бив. Після цього відтягнув ОСОБА_3 з дороги в сторону і побачив, що в того з кишені випав гаманець, який він забрав і пішов, оскільки з будинку поруч вийшов чоловік і запитав, що відбувається. Коли тягнув потерпілого, той був живий, оскільки стогнав і щось говорив. У гаманці було 600 грн, він направився на вокзал, купив квиток, пиво, поповнив рахунок мобільного телефону і поїхав у м. Київ. На київському вокзалі був затриманий працівниками поліції.

Колегія суддів апеляційного суду, оцінюючи показання обвинуваченого, звернула увагу на їх суперечливість. Зокрема, показання ОСОБА_1 про те, що в нього були гроші, які він позичив на роботі, спростовуються його ж показаннями у суді першої інстанції, відповідно до яких після того, як ОСОБА_3 відмовився на вокзалі в м. Києві позичити йому 10 гривень, він одразу поїхав у м. Фастів, тому що інакше, у нього не вистачило б коштів, щоб дістатися на роботу і повернутися додому. Про такі ж обставини він повідомляв і під час слідчого експерименту.

Крім того, спростовуючи аргументи захисника, наведені в апеляційній скарзі, суд зазначив, що під час слідчого експерименту ОСОБА_1 показав, де залишив штахету про всяк випадок, бо мав намір поспілкуватися з потерпілим і наказати його, а не для того, щоб відганяти собак. Надалі обвинувачений відтворив, як підійшов до потерпілого ззаду, вдарив його 3 рази одночасно по двох ногах вужчою частиною штахети, від чого той присів, а після цього обійшов, завдав спереду удар по голові, від якого ОСОБА_3 впав на бік, і завдав ширшою частиною штахети ще приблизно 4 удари по голові. Водночас ОСОБА_1 не повідомляв у суді першої та апеляційної інстанцій, що потерпілий перший вдарив його штахетою, яку вирвав у нього ж з рук, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що його показання в цій частині є неправдивими, оскільки вони нелогічні і спростовуються висновком експерта № 1 від 25 січня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_1 будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було.

Не залишились поза увагою суду під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту й інші обставини, які свідчать про умисел у діянні ОСОБА_1 на заподіяння смерті ОСОБА_3 , зокрема знаряддя вчинення злочину, характер та локалізація тілесних ушкоджень, оскільки, нанесення потерпілому, який не чинив опір, не менше 5 ударів з достатньою силою дерев`яною штахетою в життєво важливий орган - голову, про що свідчать заподіяні ОСОБА_3 , серед іншого, переломи кісток лицевого черепа (повний перелом лівої виличної кістки, поперечний перелом лобного відростку верхньої щелепи зліва, подвійний повний перелом нижньої щелепи зліва), очної пластини лобної кістки зліва, переконливо доводять, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті і бажав їх настання. Також суд надав оцінку тому, що навіть коли потерпілий впав і лежав на землі, ОСОБА_1 продовжував завдавати йому удари штахетою в голову, що він відтворив під час слідчого експерименту.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду обгрунтовано дійшла висновку, що дії засудженого були вчинені з метою заволодіння майном потерпілого, а не з мотиву помсти, що у свою чергу свідчить про умисел на вбивство саме з корисливих мотивів, з огляду на поведінку ОСОБА_1 , який заздалегідь підготував штахету для заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, у темну пору доби чекав потерпілого на вулиці, відсутність у ОСОБА_1 будь-яких коштів, конфлікт із потерпілим зранку того ж дня у зв`язку з відмовою останнього позичити гроші, намір попросити про позику ввечері, заволодіння гаманцем ОСОБА_3 одразу після доведення його до непритомного стану.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Отже, за встановлених судами обставин провадження, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність кваліфікації дії ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 187 КК та за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК і підстав для перекваліфікації його дій на інші статті закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі засудженого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у їх законності та обґрунтованості, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, з огляду на зміст касаційної скарги не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7