Дата документу 10.05.22 Справа № 517/217/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року Фрунзівський районний суд
Одеської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
законного представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
начальника служби у справах дітей Захарівської ОТГ ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Захарівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Василівка Фрунзівського району Одеської області та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, освіта середня, навчається в коледжі м. Одеса, раніше не судимий
в скоєні кримінального правопорушення , передбаченого ст.122 ч. 1 КК України

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_6 , 06 лютого 2022 року , біля 20.00 год., разом зі своїми друзями, неповнолітніми ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 перебували на галявині, яка розташована неподалік АДРЕСА_2 , де разом проводили час та спілкувалися між собою. Під час проведення вказаного дозвілля між неповнолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_13 виникла суперечка, в результаті якої вони стали штовхати один одного та ОСОБА_4 ображав честь та гідність ОСОБА_6 , що виразилося у висловлюванні нецензурних слів в його бік.
У ході конфлікта, в ОСОБА_6 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_13 умисних тілесних ушкоджень.
ОСОБА_6 , відчуваючи раптово виниклу неприязнь до ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання можливих суспільно - небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, умисно обхватив руками за тулуб ОСОБА_4 , підняв та перекинув його через праве плече, від чого останній упав на землю.
Внаслідок вищезазначених умисних дій неповнолітній ОСОБА_6 спричинив неповнолітньому ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого відломкового перелому лівої ключиці зі зміщенням відломків, які не є небезпечними для життя по своєму характеру та призвели до розладу здоров`я більш ніж на 21 день.
Під час судового розгляду обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.
Одночасно неповнолітній ОСОБА_6 зазначив, що докази його вини добуті досудовим слідством визнає повністю і не оспорюють їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Також обвинувачений наголосив, що у скоєному розкаюється і в подальшому не допускатиме подібного.
Визнання вини неповнолітнім ОСОБА_6 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. При цьому, зазначене відбувалось у присутності захисника, законного представника, представника служби у справах дітей, які підтвердили добровільність позиції неповнолітнього обвинуваченого.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думку прокурора, захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей, роз`яснивши наслідки ст.ст. 349, 394 ч. 2 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише дослідженням характеризуючих даних стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 , визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що не оспорюються та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, обвинувачення висунуте неповнолітньому ОСОБА_6 визнається судом повністю доведеним, ніким не оспорюється. У зв`язку із чим, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Відповідно до ст.487 КПК України суд під час судового розгляду даного кримінального провадження з`ясував умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого:

1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї;

2) обстановку в школі, іншому навчальному закладі, де навчається або працює неповнолітній, його ставлення до навчання, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього;

3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою.
Крім того, судом досліджено досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик повторного вчинення обвинуваченим злочинів має низький ступінь вірогідності, його виправлення можливе без застосування покарання у виді позбавлення/обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільсва.
Законний представник обвинуваченого суду пояснила, що її син продовжує навчання в професійно-технічному навчальному закладі, раніше жодних правопорушень не вчиняв. Син дослухається до неї. Вона має дохід і дитина забезпечена усім необхідним. З ним проводилась бесіда стосовно вчиненого правопорушення і він зробив належні висновки, кається у скоєному.
Крім того, судом досліджені характеризуючи дані на неповнолітнього ОСОБА_14 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів вузького профілю, у тому числі нарколога та психіатра, не перебуває. Згідно характеристики , наданої КЗ " Навчально - виховний комплекс " загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" с Йосипівка Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_6 зарекомендував себе як дисцмплінований, працелюбний учень. Правила поведінки учня завжди виконував, спокійний, урівноважений. В класі має багато друзів, однокласники ставляться до нього дружелюбно, з повагою, майже ніколи не вступає в конфлікти з вчителями та однокласниками. Прислухається до порад, свідомо оцінює свої можливості.Батьки відповідально ставляться до виховання та навчання сина. Вдома створені всі необхідні житлово - побутові умови для нормального розвитку дитини.
Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов обвинуваченому створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання, навчання та виховання.
Згідно звіту служби у справах дітей Захарівської ОТГ обвинувачений ОСОБА_6 шкодує про свій вчинок
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України , суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 497 КПК України. При цьому, просить, визнавши останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батьків.
Обвинувачений, його законний представник та захисник, представник служби у справах дітей підтримали дане клопотання, просили задовольнити, оскільки неповнолітній щиро розкаявся у скоєному, зробив для себе висновки.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, враховуючи те, що ініціатором кофлікта був потерпілий ОСОБА_4 суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.497 КПК України якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний тяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.
Частиною 1,2 статті 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Таким чином, суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру ухвалюється за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч.ч.4 і 5 ст.74, ч.1ст.105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст.75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст.78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, ухвалюючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 05 грудня 2019 року у справі №754/5884/19).
Відповідно до частини третьої статті 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставин справи, наведених характеризуючих даних про особу неповнолітнього, який вчинив кримінальний проступок, ставлення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, вік обвинуваченого, клопотання прокурора, позиції усіх учасників, враховуючи положення Кримінального кодексу , якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх та покарання неповнолітніх, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, та про можливість звільнення останнього від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України , а саме застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12 , 65-67 , 97 , 105 КК України , ст.ст. 349 , 368 , 373-376 , 497 КПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачу неповнолітнього під нагляд батьків строком на 1 ( один) рік.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

С У Д Д Я