Дата документу Справа № 335/2001/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/2001/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/310/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 20 квітня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лисогірка Запорізького району Запорізької області, здобув середню освіту, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номеру обслуги 3-ого дивізіону, 7-ї батареї, військове звання молодший сержант, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 від 25.03.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень,, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) молодший сержант ОСОБА_8 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

24.02.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №43 молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду номеру обслуги 3-го дивізіону 7-ї батареї військової частини НОМЕР_1 та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Разом з ними проходив військову службу солдат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді номеру обслуги 3-го дивізіону 7-ї батареї військової частини НОМЕР_1 .

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він діючи умисно, вчинив тяжкий злочин, за наступних обставин:

24.03.2022 в період часу приблизно з 18 год. 00 хв. по 20 год. 45 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в приміщенні казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої.

Після чого, приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.

Приблизно з цього часу, а саме з 20 год. 45 хв. 24.03.2022 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на умисне, в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вчиненні іншого насильства відносно солдата ОСОБА_9 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин з метою продемонструвати свою уявну перевагу та спричинити смерть потерпілого.

Приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого, приблизно о 20 год. 47 хв. ОСОБА_9 також вийшов вслід за ОСОБА_8 з приміщення казарми.

24.03.2022 приблизно о 20 год. 50 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 перебуваючи поблизу казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області усвідомлюючи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на виконання наведеного злочинного наміру, спрямованого на умисне в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вчиненні дій відносно солдата ОСОБА_9 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість спричинення тяжких наслідків для ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою продемонструвати свою уявну перевагу та спричинити смерть потерпілого в умовах воєнного стану, в порушення ст.ст.9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту, наніс один удар в черевну порожнину ОСОБА_9 предметом ззовні схожим на ніж.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки з пораненням лівої долі печінки, наскрізним пораненням тіла шлунку і пораненням тіла підшлункової залози.

Враховуючи викладене, дії військовослужбовця ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст.406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім того, відповідно до положень ст. З Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст.2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст.3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст.281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він діючи умисно, вчинив закінчений замах на вчинення особливо тяжкого злочину, за наступних обставин:

24.03.2022 в період часу приблизно з 18 год. 00 хв. по 20 год. 45 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в приміщенні казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, вживали алкогольні напої.

Після чого, приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.

Приблизно з цього часу, а саме з 20 год. 45 хв. 24.03.2022 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_9 на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин.

Приблизно о 20 год. 45 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого, приблизно о 20 год. 47 хв. ОСОБА_9 також вийшов вслід за ОСОБА_8 з приміщення казарми.

24.03.2022 приблизно о 20 год. 50 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 перебуваючи поблизу казарми загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована неподалік села Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області усвідомлюючи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на виконання наведеного злочинного наміру, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс один удар в черевну порожнину ОСОБА_9 предметом ззовні схожим на ніж, тим самим ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі останнього.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_8 . ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої передньої черевної стінки з пораненням лівої долі печінки, наскрізним пораненням тіла шлунку і пораненням тіла підшлункової залози.

Посилаючись на те, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та на те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, визначеним ст.177 КПК України, слідчий просив суд застосувати до підозрюваного запобіжний у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без застосування застави.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2022 року задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 25 березня 2022 року по 23 травня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаних кримінальних правопорушень, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що сукупність обставин, що розгляд клопотання слідчого відбувався формально, судом першої інстанції не були дослідженні матеріали справи, не надана належна оцінка доказам, матеріалам справи, фактично навіть не всі матеріали справи судом були проголошені під час судового розгляду в порядку їх дослідження, а тому і не надана взагалі ніяка оцінка доказам, як кожному окремо, що долучені до матеріалів справи, так і всім наявним в матеріалах доказам у їх сукупності. Ніяким чином не надано оцінки протиріччям, що наявні в справі, таким як харектеризуючий матеріал підозрюваного, його взаємовідносини безпосередньо з потерпілим, та суті пред`явленої підозри з визначеними у ній обставинами, що не відповідають дійсності та мають суттєві суперечності, що спростовує правильність та обґрунтованість пред`явленої слідчими кваліфікації.

Крім того, слідчий суддя не застосував при розгляді цього клопотання норми, що підлягають обов`язковому застосуванню, як матеріального так і процесуального права, норми Конституції України та Європейської Конвенції про захист прав людини, не взяв до уваги, що ОСОБА_8 ризикуючи життям оказував спротив загарбникам, що посягають на державність України. В той час, коли останній на фронті боронив наш спокій, його маленьку доньку вбив водій, порушивши ПДР. Кримінальне провадження відносно водія було закрито за спливом строків.

Також зазначає, що жодним чином не доведено те, що підозрюваний ОСОБА_8 , з метою уникнення можливого кримінального покарання, буде вчиняти дії задля переховування від органів досудового слідства і суду саме на ворожій території держави агресора, з яким фактично останні сім років він доведено і явно перебуває в реальному протистоянні. Ризик незаконного впливу на свідків також не доведений.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягали на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, які за своєю класифікацією відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 від 25.03.2022 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

25.03.2022 року ОСОБА_8 був затриманий на підставі ст.208 КПК країни. В цей же день його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Між тим, надані до клопотання матеріали переконують судову колегію у вірності висновку районного суду про обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри.

Одночасно слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків та інші матеріали кримінального провадження, які переконують суд у доведеності твердження ініціатора заявленого клопотання щодо обґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваного ОСОБА_8 , на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_8 до даних злочинів.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, без альтернативи призначення іншого покарання, а також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, обставини вчинення кримінальних правопорушень.

При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення у тому числі особливо тяжкого злочину, замаху на вбивство військовослужбовця, з яким ОСОБА_8 проходив військову службу, в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, що у своїй сукупності свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_8 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 разом з потерпілим та свідками вчинення ним кримінальних правопорушень, які також є військовослужбовцями цієї військової частини, зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведені аргументовані підстави на спростування висновків та рішення слідчого судді, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими відповідно до обставин, встановлених слідчим суддею.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого і свідків ні чим об`єктивно не підтверджені та непереконливі.

Твердження захисника не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На даній початковій стадії досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою слід визнати ефективним превентивним заходом задля досягнення дієвості кримінального провадження.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу підозрюваного також не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 . Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто з 25 березня 2022 року по 23 травня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4