В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Куценко О.В.,

суддів Фаріонової О.М., Чебанової - Губарєвої Н.В.

за участю секретаря Козленко Ю.В.

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001453 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури Ільченка Д. на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2022 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29.04.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі;

- 29.10.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнився 15.08.2017 року умовно-достроково строком на один рік двадцять дев`ять днів,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, ч.3 ст.185 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор Зайков О.В.

обвинувачений ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції з

ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» )

захисник Канавцев В.М.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_1 в частині звільнення від відбування призначеного покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_1 визнати засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. У ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на два роки

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_1 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» 1368,69 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання є незаконним та підлягає скасуванню з підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд призначаючи покарання формально врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на наркологічному обліку. Обставинами, що пом`якшують покарання визнано щире каяття та наявність на утримання неповнолітньої дитини. Наведені обставини стали підставою і для призначення наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, і для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Зауважує, що суд належним чином не оцінив те, що ОСОБА_1 вже чотири разів засуджувався, у тому числі двічі за скоєння аналогічних корисливих злочинів. До нього вже двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не робив належних висновків та знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Звертає увагу, що обставини, які визнані судом пом`якшуючими покарання, а відповідно й підставами для звільнення від відбування покарання, не підтверджені матеріалами провадження й не вмотивовані у вироку.

Натомість матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, адже попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, ОСОБА_1 , маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний тяжких корисливий злочин, а спричинену матеріальну шкоду не відшкодував.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 21.10.2021 року близько 10-35 години, ОСОБА_1 , будучи раніше судимим за скоєння корисливих злочинів проти власності, знаходився на території Центрального ринку м. Миколаєва, розташованого за адресою пр-т.Центральний, 25 у м. Миколаєві, де побачив транспортний засіб «ГАЗ 3302» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вантажному відділенні якого знаходилися м`ясні вироби ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат». При цьому, у нього виник злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_1 , підійшов до вантажного відділення вказаного транспортного засобу, яке являлося сховищем матеріальних цінностей ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», та відчинив його двері, звідки скориставшись відсутністю уваги водія та сторонніх осіб, таємно, повторно викрав належне ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» майно, тим самим спричинивши потерпілому ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» матеріальну шкоду у розмірі 1368,69 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжці) вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку .

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 3 ст.185 КК України, є вірною і прокурором не оспорюється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_1 та призначено покарання, яке відповідає ступені тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Разом з тим, рішення суду про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам закону.

Так, у вироку суду першої інстанції відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, як це передбачено ч. 1 ст. 75 КК України. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки, одні і ті ж самі обставини враховано як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинувачених та попередження вчинення ним нових злочинів, без відбування покарання, не встановлено таких підстав і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, якийраніше засуджувався за аналогічні злочини проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2017 року народження, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_1 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців проте без ізоляції від суспільства та на підставі ст. ст. 76, 75 КК України звільнив ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, поза увагою суду залишились дані щодо особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_1 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, раніше вже чотири рази засуджувався, у томі числі двічі за скоєння аналогічних корисливих злочинів, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний тяжких корисливий злочин, спричинену матеріальну шкоду не відшкодував

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на фактичні обставини вчиненого ним злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого, не можна вважати обґрунтованим і таким, що постановлене з дотриманням матеріального та процесуального закону. Оскільки, судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку в порядку ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 420, 424,425, 532 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури Ільченка Д. задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_1 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_1 рахувати з часу набрання вироком законної сили, а саме з 22 вересня 2022 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: