УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року

м. Київ
справа № 404/3333/18
провадження № 51-1448ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні в суді першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК);
встановив:
Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 21 грудня 2021 року кримінальне провадження № 0000034 за обвинуваченням

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК закрив на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постановлені судові рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор зазначає, що суди дійшли неправильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, висновки судів попередніх інстанцій незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст. 370 КПК, оскільки суди не перевірили належним чином доводів прокурора, вичерпних та переконливих відповідей на них не надали. На думку прокурора, неможливо ототожнювати поняття «звернення до суду» і «направлення вихідної кореспонденції», а тому, у цьому провадженні строк досудового розслідування не пропущений, а складання, затвердження та звернення до суду з обвинувальним актом здійснено в межах строків досудового розслідування.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування, зазначених у ст. 219 КПК, не допущено та всі процесуальні дії виконані у строки, передбачені законом, Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та у порядку, передбачених КПК.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ч. 3 ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
З урахуванням положень ч. 2 ст. 219 КПК злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК, є тяжким злочином у сфері службової та професійної діяльності пов`язаної з наданням публічних послуг, однак не відноситься до злочинів проти життя та здоров`я.
Аналіз положень п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК та п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК дає підстави стверджувати те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування, виконанням вимог

ст. 290 КПК тощо.
Як установили суди попередніх інстанцій, відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні за № 0000034 щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були внесені 15 березня 2018 року.
Після цього 17 березня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК. Кінцевою датою строку досудового розслідування у цьому провадженні з урахуванням часу ознайомлення сторін з матеріалами досудового розслідування, було 17 травня 2018 року.
Згідно з протоколом надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними, потерпілий, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисники ознайомилася з ними 16 травня 2018 року. Зазначений строк відповідно до положень ст. 219 КПК у строк досудового розслідування не враховувався.
Разом з цим обвинувальний акт до суду першої інстанції направлено лише 23 травня 2018 року, отримано та зареєстровано судом 29 травня 2018 року. Тобто обвинувальний акт з доданими документами надійшов до суду вже поза межами строку досудового розслідування.
Таким чином, доводи прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування, зазначених у ст. 219 КПК не допущено, а строк направлення обвинувального акту до суду кримінальним процесуальним законом не визначений, є необґрунтованими.
Враховуючи наведене, на думку Суду, апеляційний суд правомірно погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з тим, що з дня повідомлення про підозру ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і до дня направлення обвинувального акта до суду закінчився строк досудового розслідування, визначений ч. 2 ст. 219 КПК.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 апеляційний суд дотримався приписів статей 370, 419 КПК.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора, про неможливість ототожнення понять «звернення до суду» і «направлення вихідної кореспонденції».
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 1 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 5 квітня 2021 року у справі

№ 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).
На думку колегії суддів, судами першої та апеляційної інстанцій не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б указували на необхідність скасування оскаржуваних судових рішень .
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні в суді першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3