Справа № 366/463/21
Провадження № 1-кп/366/46/22
ВИРОК
Іменем України

22 серпня 2022 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Іванківського районного суду Київської області кримінальне провадження № 0000425 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Рудня-Тальська, Іванківського (Вишгородського) району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, працюючого лісником ДП «Дніпровсько-Тетерівське лісомисливське лісове господарство» Рихтянського лісництва - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
08 листопада 2020 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки АУДІ 100, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, рухаючись на 74 км. + 650 метрів автодороги Київ-Овруч, між с. Рудня-Шпилівська та с. Шпилі, Іванківського (Вишгородського) району Київської області, в напрямку с. Шпилі, зі швидкістю 100 км/год., діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість та недбалість, діючи в порушення вимог:

п. п. 2.3 «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. п. 12.2 - У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. п. 12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. п. 12.9 «б» - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, що дозволяє мати змогу постійно контролювати його рух, а так само безпечно керувати ним, будучи неуважним, належним чином не стежачи за обстановкою на дорозі, не обравши належної дистанції та швидкості у нічний час, у зв`язку з чим допустив зіткнення з велосипедом марки «SCHWINN», який рухався у попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_8 , 1992 року народження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку, посттравматичний субарахноїдальний крововилив, лінійний перелом правих лобно-тім`яних кісток, перелом кісток основи черепа в ділянці передньої черепної ямки, забійно рвана рана м`яких тканин голови в правій лобно-тім`яній ділянці, закритий перелом верхнього кінця плечової кістки, закритий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом крила правої клубової кістки, множинні садна на голові, тулубі, кінцівках, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 12.9 «б» ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, ОСОБА_6 визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за результатами обговорення, судом було ухвалено наступний обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, а саме почати з допиту свідків, потім допитати потерпілого, дослідити письмову матеріали кримінального провадження, допитати підсудного.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 показав, що проживає в с. Зимовище, працює лісником ДП «Дніпровсько-Тетерівське лісомисливське лісове господарство», з підсудним ОСОБА_6 знайомий з дитинства, разом навчались, з потерпілим ОСОБА_8 , не знайомий. 08.11.2020 року, приблизно о 19 годині їхав з ОСОБА_11 в бік с. Зимовище. За кілька кілометрів до р. Таль, назустріч, йому рухався велосипедист ближче до роздільної смуги, яка розділяє зустрічну і попутну смуги.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 , який показав, що проживає в с. Рудня-Тальська, працює лісником в Леонівському лісництві. З підсудним ОСОБА_6 , знайомий, товаришує, з потерпілим не знайомий. 08.11.2020 року він разом з ОСОБА_6 виїхали із с. Рудня-Тальська в бік смт. Іванків, на заправку. В подальшому виїхали на автодорогу сполученням Київ-Овруч. Під час руху, він ОСОБА_13 не відволікав. Їхали на ближньому світлі фар. ОСОБА_6 був тверезий. Їхали, їхали, аж раптом відчув удар. Зупинились, вийшли з машини подивитись, що вони збили, і побачили, що збили велосипедиста, після чого почали телефонувати на гарячі лінії 102, 103. Потім приїхала швидка, забрала потерпілого, а його та ОСОБА_6 працівники поліції повезли у лікарню на освідування, де йому міряли тиск. Потім поїхали додому.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 , показав суду, що він проживає в м. Києві, працює приватним підприємцем, ні з підсудним ні з потерпілим не знайомий. Приблизно о 19 годині, 08.11.2020 року, він разом з дружиною та дітьми повертався до Києва. Був великий потік машин в бік Києва. Рухався на ближньому світлі фар, попереду його машини нікого не було. Назустріч також їхали автомобілі із увімкненим ближнім світлом фар. Проїхав поворот на с. Шпилі, і через пару кілометрів назустріч, у своїй смузі для руху, їхав автомобіль марки АУДІ білого кольору.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 , показала суду, що разом з чоловіком та дітьми повертались до Києва. На трасі було темно. Особливо за дорогою не стежила, переймалась дітьми у салоні автомобіля, аж раптом, як зустрічний автомобіль почав маневрувати, а у світлі фар автомобіля побачила як щось підлетіло угору. Зупинились, підійшли до автомобіля АУДІ, та на землі побачила велосипед потерпілого.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що він зареєстрований в м. Одеса, проживає в м. Конотоп, Сумської області. З підсудним не знайомий. 08.11.2020 року, приблизно о 15 годині, на велосипеді, виїхав з м. Вишгород в бік с. Прибірськ, до друзів на ферму з реабілітації. До того, приїхав у м. Вишгород, де у товаришів взяв велосипед. Велосипед був укомплектований світло відбиваючими елементами, на голові був шолом. Він часто їздив на велосипеді у темний час доби. Виїхавши з м. Вишгород, постійно рухався якомога ближче до правого краю проїзної частини дороги. Рухався по смузі попутного руху, під час руху не відволікався. Останнє, що пам`ятає, це те що, під час руху, звернув увагу на GPS навігатор, відповідно до інформації на ньому, до місця призначення залишалось 15 кілометрів. Момент зіткнення (удару) він не пам`ятає, так як втратив свідомість, і прийшов до тями лише на 10 день.

Крім того, у судових дебатах представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просив суд призначати обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Після допиту свідків та потерпілого, судом було оглянуто письмові матеріали кримінального провадження, якими прокурор обгрунтовує пред`явлене обвинувачення, а саме:
-Витяг з ЄДРДР у кримінальному провадженні № 0000425 від 09.11.2020 року;

-Рапорт помічника чергового Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП України в Київській області, ОСОБА_16 від 08.11.2020 року, в якому зафіксовано повідомлення про те, що на 2 км траси Іванків-Київ віл с. Шпилі автомобіль збив чоловіка;

-Протокол огляду місця ДТП з фото таблицею та план-схемою місця ДТП, в яких зафіксовано огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на автодорозі сполученням Київ-Овруч, на 74 км+650 метрів;

-Поліс № АО/0173911 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.09.2020 року;

-Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , категорії В, С та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , відповідно до якого власником автомобіля АУДІ 100, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору є ОСОБА_6 ;

-Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від10.11.2020 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: автомобіль АУДІ 100, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, свідоцтво про реєстрацію, та велосипед марки «SCHWINN», чорного кольору, шляхом заборони відчуження та користування, до проведення судових експертиз;

-Виписка з історії хвороби № 109221 ОСОБА_8 (дата госпіталізації 09.11-26.11.2020 року), відповідно до якої хворий поступив в ургентному порядку, доставлений КІПД № 1824 по переводу з Вишгородської ЦРЛ. Із анамнезу: ДТП 08.11.2020 року, близько 20:00, пацієнт велосипедист, збитий автомобілем. Зі слів хворого, відмічає факт втрати свідомості;

-Виписку із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 , № 3230 - хірургічне відділення, КНП Вишгородська ЦРЛ, надійшов у стаціонар 08.11.2020 року, діагноз: ВЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лоба з пошкодженням апоневрозе, відкритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, відкритий уламковий перелом шийки правої плечової кістки зі зміщенням, перелом крила правої клубової кістки, множинні садна. Хворий госпіталізований в реанімаційному відділенні, ступінь тяжкий 12 балів, оглушення;
-Висновок щодо результатів медичного огляду особи з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 08.11.2020 року тверезий;

-Висновок експерта № 61/Э від 12.12.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень;

-Висновок експерта № СЕ-19/111-20/55355-ІТ від 30.11.2020 року, відповідно до якого на момент огляду система рульового керування, гальмівна система велосипеда знаходиться у справному стані, не справна ходова частина, в результаті ДТП;

-Висновок експерта № СЕ-19/111-20/56068-ІТ від 30.11.2020 року, відповідно до якого, на момент огляду автомобіля АУДІ 100, д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , білого кольору, рульове курування, гальмівна система та елементи підвіски, знаходяться в працездатному стані;

-Протокол слідчого експерименту від 04.12.2020 року за участі адвоката ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , відповідно до якого метою проведення було встановлення обставин ДТП, яка мала місце 08.11.2020 року. Крім іншого, під час слідчого експерименту, було встановлено чітку видимість проблискового маячку на велосипеді з відстані 74,3 метра;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2020 року за участі свідка ОСОБА_12 (пасажира автомобіля АУДІ 100), в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Під час слідчого експерименту, було встановлено, що відстань від початку гальмівного шляху до місця зіткнення з велосипедистом, складає 22,5 метри, а проблисковий маячок на велосипеді видно з відстані 74,3 метра;

-Висновок експерта № СЕ-19/111-21/1753-ІТ від 20.01.2021 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля АУДІ 100, ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. п. 12.2, 12.3, 12.9 (б) ПДР України; в діях водія ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР України не вбачається, однак вбачається невідповідність вимогам п. 12.9 (б) ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП; причиною виникнення ДТП, з технічної точки зору, є не відповідність дій водія автомобіля ОСОБА_6 , вимогам п. 12.9 (б) ПДР України.

Допитаний як експерт ОСОБА_19 , повністю підтвердив наданий ним під час досудового розслідування висновок. Крім того, на запитання, щодо уточнення вихідних даних, а саме часу доби виникнення ДТП, прізвищ учасників та їх правового статусу, зазначив наступне. Так, на переконання експерта, слідчим під час складання протоколу про проведення слідчого експерименту та під час виготовлення постанови про призначення експертизи, було допущено механічні помилки описки, однак дана обставина жодним чином не вплинула на правильність проведення ним розрахунків, повноту дослідження та правдивість висновку.

У судовому засіданні, будучи допитаним як підсудний, ОСОБА_6 , після роз`яснення суті обвинувачення, оголошення цивільним позивачем цивільного позову, свою вину у висунутому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово просив вибачення як у потерпілого так і в представника потерпілого за відсутності у судовому засіданні потерпілого. Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 272 061 гривень 49 копійок та моральної шкоди на суму 300 000 гривень, визнав частково. Частковість визнання цивільного позову обвинуваченим полягає в тому, що останній не відмовляється від відшкодування як матеріальної та моральної шкоди, однак враховуючи його невеликий дохід, тягар відшкодування може розтягнутися на великий та досить довгий проміжок часу.

У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_6 , вкотре попросив вибачення перед потерпілим, визнав свою вину, розкаявся, але просив суд не позбавляти його волі та права керування транспортними засоби. Щодо цивільного позову, то звернув увагу на те, що скільки б суд не присудив матеріальної та моральної шкоди, він буде відшкодовувати, незважаючи на воєнний стан та простій на роботі.

Згідно Досудової доповіді, складеної інспектором Іванківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, ОСОБА_20 , беручи до уваги характеризуючі дані на обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, ставлення до вчиненого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на засудженого обов`язок, передбачений ст. 76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні 08 листопада 2020 року п. п. 2.3, 12, 12.2, 12.3, 12.9, 12.9 (б), встановлених Правилам дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002 року повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд діючи за загальними принципами, визначеними статтею 50 КК України, враховує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює лісником ДП «Дніпровсько-Тетерівського лісомисливського лісового господарства», повністю визнав вину у пред`явленому обвинувачені, щиро розкаявся, неодноразово просив вибачення у потерпілого за свої дії, частково відшкодував витрати на лікування у сумі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень та зобов`язується у майбутньому відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове та добровільне відшкодування завданих збитків (витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 ).

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що у відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, у добровільному порядку частково вішкодував витрати на лікування потерпілого, із урахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які просили суд не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_6 , як і не позбавляти права керування транспортними засобами, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому міру покарання, яка буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням у даному випадку, є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення останнім нових злочинів.

Крім того, суд вважає, що у зв`язку з вищевказаними обставинами та з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 є лісником, а як всім відомо, у віданні та під охороною (наглядом) лісника перебуває щонайменше 500 гектарів лісу, а іноді і до 1500 гектарів, повинен бути мобільним, щоб відповідно до посадової інструкції здійснювати охорону лісу, стаціонарних пунктів спостереження за лісом, лісогосподарських пізнавальних та лісовпорядних знаків на закріпленому за ним обході та забезпечити їх збереження; проводити контроль за станом, використанням, відтворенням, охороною i захистом лісу, що перебуває в межах ввіреного йому обходу; в межах своїх повноважень виявляти oci6, винних у порушенні вимог чинного лісового законодавства, правил пожежної безпеки встановленого порядку ведення лісового господарства та лісокористування; в межах закріпленого обходу брати безпосередню участь в організації i проведенні лісогосподарських та лісокультурних робіт, у відведені лісосік, а також лісових ділянок під сінокосіння, пасовища та інші види користування; забезпечувати дотримання правил природоохоронного законодавства та проводити роботи по охороні, збереженню та відновленню лісу, а тому на глибоке переконання суду, до останнього не слід застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспорту на певний строк.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , заявлений до обвинуваченого ОСОБА_6 , про стягнення матеріальної шкоди у сумі 272 061 гривень та моральної шкоди у сумі 300 000 гривень - підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 127, ч. ч. 3, 5 ст. 128 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільнонебезпечним діянням, може бути стягну судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Оскільки матеріальна шкода обвинуваченим ОСОБА_6 частково добровільно відшкодована у розмірі 56 000 гривень, то цивільний позов підлягає частковому задоволенню на суму 216 061 гривень матеріальної шкоди, що підтверджена документально доказами, цивільним позивачем.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого (цивільного відповідача), які полягали у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, потерпіліому (цивільному позивачу) ОСОБА_8 заподіяно моральну шкоду, яка виявилась у тому, що наслідки вчинення 08 листопада 2020 року дорожньо-транспортної пригоди постали для позивача, як психотравмуючі та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань.

Після вчинення обвинуваченим злочину стосовно потерпілого, останній переніс фізичний біль, обумовлений спричиненими йому тяжких тілесних ушкоджень та пережив емоційний стрес, у зв`язку з чим у нього виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності.

Негативні наслідки вчинення обвинуваченим відносно позивача злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та визначає його у розмірі 200 000 грн.

Наявні судові витрати по справі відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню в дохід держави з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 216 061 гривень; моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Київського науково дослідного експертно-криміналістичного центру процесуальні витрати на проведення судових експертиз (висновки експерта від 30.11.2020 року № СЕ-19/111-20/55355-ІТ та № СЕ-19/111-20/56068-ІТ; від 20.01.2021 № СЕ-19/111-21/1753-ІТ) у загальному розмірі 5557 гривень 30 копійок, р/р 6011, МФО 899998 Державної казначейської служби України, код 37995466.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 10.11.2020 року арешт на автомобіль марки АУДІ 100, білого кольору, з д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , велосипед марки SCHWINN чорного кольору.

Речові докази:

автомобіль марки АУДІ 100, білого кольору, з д. н. з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , які передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 залишити в його розпорядженні;

велосипед марки SCHWINN чорного кольору повернути потерпілому ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому ОСОБА_6 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1