Справа № 404/5284/22
Номер провадження 1-кс/404/2520/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької оружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0002713, з попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на грошові кошти у безготівковому вигляді, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , а також інших відкритих рахунках ОСОБА_5 в банківській установі ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК".

Клопотання обґрунтовано наступним: 22.09.2022 року внесені відомості до ЄРДР за повідомлення ОСОБА_6 , про те що невідома особа, представившись працівником банку, заволоділа грошовими коштами потерпілої в сумі 3 000 000 грн.

Допитана потерпіла ОСОБА_6 вказала, що 21.09.2022 року приблизно об 11:12 хв на її номер телефону НОМЕР_2 надійшов дзвінок з номеру НОМЕР_3 від невідомої раніше мені особи, котра представилась працівником АТ «Ощадбанк». Дана особа вказала, що з картки потерпілої Ощадбанку № НОМЕР_4 невідомі особи намагаються зняти кошти, в подальшому він вказав, що необхідно пройти верификацію, тобто підтвердити свою особистість, з метою додаткового захисту картки від шахраїв. Попросив назвати її останні чотири цифри банківської картки АТ «Ощадбанк», зазначивши, що перевіряє інформацію, в ході розмови невідомий чоловік сказав, що потерпіла також має рахунок в АТ КБ «Приватбанк» і з метою перевірки, її як власника картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , попросив назвати суму коштів, яка була станом на 21.09.2022 року, потерпіла вказала, що на картці знаходяться кошти в сумі 11 000 000 грн. З метою захисту моїх коштів невідомий чоловік сказав, що переведе ОСОБА_6 на іншу лінію, з метою зв`язку з фінансовим менеджером. В подальшому вона продовжила спілкування з фінансовим менеджером, який сказав про суму платежів, які нібито намагались зняти з її картки. Невідома особа просила зайти в мобільний додаток приват24, та вводити номери карток з відповідними сумами та здійснювати перекази, такі дії пояснював тим, що дані кошти будуть переведені на рахунок менеджера, з метою їх збереження та подальшого повернення ОСОБА_6 як власнику. Потерпіла зазначила, що періодично коли здійснювала платежі в додатку приват 24 побачила ПІБ отримувача, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Мусієнка. Зв`язок з менеджером періодично обривався, в подальшому телефонували вже інші номери та інші менеджери на ім`я: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з номерів: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

22.09.2022 року потерпілою ОСОБА_6 було долучено скриншоти здійснення переказів з її карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 . Згідно з скриншотами отримувачем коштів був ОСОБА_5 , кошти дана особа отримувала на карткові рахунки за номером № НОМЕР_1 , а також ОСОБА_12 - на картковий рахунок № НОМЕР_9 .

Ініціатор клопотання (слідчий) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі (а.к.44).

За правилами ч.2 ст. 172 КПК України, власник майна не викликався, оскільки майно не вилучалось.

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши надані матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовано, вважаю про необхідність задоволення клопотання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Завданням арешту майна у цьому випадку є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На підставі ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, оскільки вони визнані речовим доказом, тобто існують потреби для застосування арешту через необхідність виконання завдань цього провадження.

Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Слідчий надав достатні данні: зафіксовані в протоколі допиту потерпілої, результати отриманих тимчасових доступів до банківської таємниці, відповідно до яких вбачається зняття грошових коштів з банківської картки потерпілої на банківську карту № НОМЕР_1 , на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України). Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст. 2 КПК України) виправдовує ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на розпорядження та відчуження майна.

У даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. На виконання положень ч. 4 ст. 173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження, та навпаки сприятиме виконанню завдань у цьому кримінальному провадженні та не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб.

За таких умов, накладення арешту на майно підлягає задоволенню лише шляхом заборони його відчуження. У даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважаю що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

На виконання положень ч. 4 ст. 173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження. Не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб. Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт, заборонивши розпорядження, користування та відчуження грошовими коштами у безготівковому вигляді, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в банківській установі ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" () та грошові кошти, що в подальшому надходитимуть на ці рахунки, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету.

Слідчому СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1