Справа №639/5404/21
Провадження №1-кп/639/155/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/5404/21 (в ЄРДР №0000312 від 07.07.2021 року) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, одруженої, з вищою освітою, офіційно не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,
потерпіла ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 20.06.2021р, приблизно о 18 годині, перебуваючи за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_2 , стала ініціатором конфлікту на ґрунті раптово сформованих неприязних відносин з раніше їй малознайомою ОСОБА_7 , та реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкодження будьякого ступеню тяжкості, ОСОБА_3 спочатку наблизилась до ОСОБА_7 , яка сиділа на тапчані а потім, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, із застосуванням фізичної сили передбачаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, почала хопати потерпілу ОСОБА_7 за ліве та праве плече та нігтями обох рук дряпати останню в ділянці лівого та правого плеча.
Після цього ОСОБА_3 припинила свої протиправні дії щодо спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень через опір останньої, яка її відштовхнула від себе.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 спричинила потерпілій, ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження : синці на задній поверхні правого плеча у верхній третині та на внутрішній поверхні у середній третині та множинні садна на задній поверхні лівого плеча у верхній та середній третині, на задній поверхні правого плечового суглобу, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 , передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала.

При цьому ОСОБА_3 визнала факт свого знаходження, разом з ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно о 18 годині 20.06.2021р., а також те, що між ними в зазначений час та місці відбувся конфлікт, проте наполягала, що він був виключно словесним та вона не застосувала до потерпілої будь-якого фізичного насильства.
Зокрема, ОСОБА_3 надала показання, що вона займається нарощуванням вій, не зареєстрована як суб`єкт підприємництва, не має жодних дозвільних документів на здійснення підприємницької діяльності, адже здебільшого надає відповідні послуги своїм знайомим, бере гроші лише за матеріал, що використовується. Вказані послуги вона надає за місцем свого проживання в квартирі гуртожитку за адресою: : АДРЕСА_1 . 18.06.2021р. до неї на прийом записалась потерпіла ОСОБА_7 , яку раніше вона не знала. Остання повідомила, що номер її телефону їй дали якісь знайомі. Прийшовши до неї додому, як вони і домовились, потерпіла пояснила, що хоче наростити вії, що нею і було зроблено, а потерпіла в якості оплати надала їй грошові кошти у розмірі 390 грн. Після цього через деякий час потерпіла телефоном повідомила, що у неї якийсь дискомфорт в очах та 20.06.2021р., попередньо узгодивши час - о 18:00 год., ОСОБА_7 знов прийшла до неї додому. На переконання ОСОБА_3 , у потерпілої просто виникла алергічна реакція, тому вона запропонувала зняти їй нарощені вії та щоб та звернулась до лікаря. ОСОБА_7 сіла на тапчан та вони спочатку нормально розмовляли, але потім в ході спілкування між ними виникла сварка, оскільки ОСОБА_7 почала вимагати ще і повернення коштів, сплачених ОСОБА_3 , а та, в свою чергу, пропонувала інший механізм вирішення суперечки, а саме лише зняти вії. Оскільки після виниклого конфлікту ОСОБА_7 відмовилась залишати її квартиру, порушуючи її спокій, вона була змушена здійснити моральний вплив на неї та в грубій, агресивній формі сказала, що потерпілій треба покинути її квартиру, що та і зробила, прийшовши в засмучений стан та перебуваючи в істериці. Обвинувачена заперечувала факт спричинення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та застосування будь-якого фізичного впливу щодо неї, посилалась на відсутність свідків цього. Також ОСОБА_3 показала, що після того як ОСОБА_7 вийшла з квартири, то деякий час ще знаходилась біля дверей, а тому вона сказала їй, щоб та йшла бо це небезпечно, адже вона може зачепити її дверима. Крім того вона зателефонувала своєму чоловіку ОСОБА_8 , повідомила про те, що трапилось та той прийшов додому. Через деякий час до них у двері почали стукати працівники поліції, проте вони їм не відчинили, щоб не погіршувати ситуацію. Яким чином потерпіла отримала тілесні ушкодження обвинувачена не знає, цивільний позов не визнала.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, винність останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Так, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 надала показання, згідно яких у червні 2021р. вона вирішила наростити вії. Її подруга дала номер телефону ОСОБА_3 , повідомивши, що робила це у неї, вона надає відповідну послугу на дому, але попередила, що дівчина трохи дивна. Вона зателефонувала ОСОБА_3 , записалась на 18.06.2021р. та прийшла в обумовлений час до неї додому, адресу якого телефоном повідомила сама ОСОБА_3 . Після проведеної процедури з нарощування вій, наступного дня у неї виникло сильне запалення очей. Вона повідомила про це ОСОБА_3 та прислала фотографії на мобільний додаток. ОСОБА_3 порадила закапати очі краплями візин, проте це не допомогло. Тоді вона знов зателефонувала ОСОБА_3 та записалась до неї щоб зняти нарощені вії. Прийшовши до ОСОБА_3 в обумовлений час о 18:00 год 20.06.2021р., вона присіла на тапчан, вони почали спілкуватися, і в ході розмови вона сказала, що так не робиться і необхідно зняти вії, на що ОСОБА_3 відповіла, що якщо вона буде обурюватися, то вона взагалі нічого робити не буде. В свою чергу, ОСОБА_9 наполягала щоб ОСОБА_3 зняла нарощені нею вії, а по хорошому вона ще має і повернути сплачені ОСОБА_9 кошти за надану послугу, яка була виявилась неякісною. Почувши це, ОСОБА_3 почала вести себе неадекватно та агресивно, схопила її за плечі, почала тягнути, дряпаючи її нігтями. Вона відштовхнула ОСОБА_3 від себе. Тоді остання схопила ніж, який знаходився на кухонному столі та почала погрожувати їй фізичною розправою. Злякавшись за своє життя, вона вибігла з квартири, а ОСОБА_3 побігла за нею. Коли вона вибігла на вулицю, то знаходячись на майданчику біля будинку ОСОБА_3 , одразу викликала поліцію, це було о 18:04 год.. Поки вона чекала на працівників поліції, до неї підійшов хлопець, який представився чоловіком ОСОБА_3 , та також почав погрожувати, вів себе агресивно. Через деякий час він пішов. Коли приїхали працівники поліції, вони піднялися до квартири ОСОБА_3 , поліцейські стукали у двері обвинуваченої, казали, що це поліція, проте двері ніхто не відчинив. Після цього у відділі поліції вона написала заяву про кримінальне правопорушення та звернулась до лікаря. Внаслідок дії ОСОБА_3 їй були спричиненні тілесні ушкодження на плечах та вона була вимушена лікувати очі, адже, як з`ясувалось, їй було занесено інфекцію. Цивільний позов потерпіла ОСОБА_9 підтримала в повному обсязі.

Вищезазначені показання потерпілої ОСОБА_9 , є логічними, послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами та фактичними даними, які повідомляла потерпіла органу досудового розслідування, починаючи з моменту здійснення нею виклику до служби «102» 20.06.2021р. о 18:04 год. (а.с. 8, 11, 13-15)

При цьому перед допитом потерпіла ОСОБА_9 була ознайомлена із обсягом прав та обов`язків у кримінальному судочинстві та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Окрім вищезазначених показань потерпілої, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю інших письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні.
Так, із протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.06.2021р. вбачається, що ОСОБА_9 просила ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області вжити заходи до жінки на ім`я ОСОБА_10 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , (праве крило, АДРЕСА_4 , до якої вона прийшла 20.06.2021р. о 18:00 год. щоб зняти вії, та яка вела себе неадекватно, ображала, почала нападати, а потім схопила ніж та кинулася на неї, погрожуючи вбивством, внаслідок чого вона була змушена вискочити з квартири на вулицю. (т. 2 а.с. 9-10)

Згідно консультативного висновку лікаря-спеціаліста КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ОСОБА_9 20.06.2021р. зверталась до вказаного закладу, встановлено діагноз: забій м`яких тканин, садна в ділянці обох плечових суглобів. (т. 2 а.с. 20)

На підставі судово-медичного огляду ОСОБА_7 , з урахуванням наданої медичної документації фахівцем з питань судово-медичної експертизи у висновку №629-2021 від 22.06.2021р. було встановлено у потерпілої ОСОБА_7 такі тілесні ушкодження: синці на задній поверхні правого плеча у верхній третині та на внутрішній поверхні у середній третині; множинні садна на задній поверхні лівого плеча у верхній та середній третині, назадній поверхні правого плечового суглобу. Дані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синці за механізмом удару або удару-стиснення, садна за механізмом тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологіні ознаки, могли бути отримані у строк, на який вказує освідувана (20.06.2021р., приблизно о 18:00 год.) За ступенем тяжкості синці та садна викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановлений у ОСОБА_7 діагноз «блефарокон`юнктивіт обох очей» є проявом запальних змін оболонок очей, та не має даних, згідно наданої медичної документації та огляду, про ознаки травматичного генезу. Таким чином даний діагноз не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеню тяжкості. (т. 2 а.с. 17-18)

Під час судового розгляду було досліджено протокол слідчого експерименту від 13.07.2021р. з фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого остання пояснила та показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 20.06.2021р. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в момент, коли потерпіла, знаходячись на тапчані в положенні сидячи, ОСОБА_3 , стоячи перед нею, почала хапати її за праве та ліве плечові суглоби та нігтями подряпала шкіру на плечах, що узгоджується з показаннями, наданими потерпілою суду. (т. 2 а.с. 25-28)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-1049/2021 від 13.07.2021р. підтверджено висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №629-2021 від 22.06.2021р. щодо встановлених у потерпілої тілесних ушкоджень та їх ступеню тяжкості, а також встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_7 , що викладені в «Протоколі проведення слідчого експерименту» від 13 липня 2021 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у неї тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 23-24)

Щодо консультативного висновку спеціаліста №6153 від 22.06.2021р. (т. 2 а.с. 15), яким встановлено, що у ОСОБА_7 мав місце «блефарокон`юнктивіт обох очей», то він не кладеться судом в основу висновків про винуватість ОСОБА_3 у спричиненні потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, адже ним підтверджується лише причина, по якій потерпіла прийшла до обвинуваченої та знаходилась 20.06.2021р, приблизно о 18 годині, за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи у висновку №629-2021 від 22.06.2021р. та висновку судово-медичної експертизи №09-1049/2021 від 13.07.2021р. цей діагноз є проявом запальних змін оболонок очей, не має даних, згідно наданої медичної документації та огляду, про ознаки травматичного генезу, та не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеню тяжкості.

Належність, допустимість та достовірність інших наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Позицію обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно якої вона заперечувала факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , суд вважає лінією її захисту, спрямованою на уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, яка спростовується вищенаведеними доказами. При цьому судом враховується, що обвинуваченою не повідомлено, а під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено інших обставин, за яких ОСОБА_7 могла отримати відповідні тілесні ушкодження 20.06.2021р, приблизно о 18 годині, в інший спосіб, та які б свідчили про наявність у потерпілої підстав казати неправду.
Отже, аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в обсязі пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні.

Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружена; дітей та інших непрацездатних осіб на утриманні не має; офіційно не працює; має місце реєстрації та постійне місце проживання; раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком проти здоров`я особи; відношення обвинуваченої до скоєного відсутність будь-якої критичної оцінки своїх дій; конкретні обставини кримінального правопорушення; особу винної; відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про можливість виконання обвинуваченою покарання у виді штрафу та виправних робіт, адже ОСОБА_3 не має постійного місця роботи та доходу.
Крім того, призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, на переконання суду, з урахуванням вищенаведених обставин, що враховуються судом при призначенні покарання, не забезпечить досягнення його мети.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що досягнення цілей покарання щодо ОСОБА_3 в цілому на теперішній час можливе шляхом призначення їй покарання у виді громадських робіт в межах санкцій ч. 1 ст. 125 КК України, яке буде необхідним і достатнім.
Щодо цивільного позову ОСОБА_7 , то до початку судового розгляду потерпілою було подано позовну заяву, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь:
-на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 100000,00 грн.;
-матеріальні витрати у вигляді вартості медичної експертизи у розмірі 462,82 грн.;
-витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 статті 129 КПК України встановлено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_7 посилалась на те, що після відповідних подій кримінального правопорушення вона втратила спокій, постійно нервує та погано спить, їсть, майже не спілкується з друзями, знайомими, родичами, приймає заспокійливі засоби, вимушена була купувати собі ліки для збереження зору, для загоєння подряпин, та зняття стресової ситуації. Тому вважає, що їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 100000,00 грн.

Крім того у неї виникли витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 462,82 грн. та вона була змушена звертатися за правовою допомогою до адвоката.
Надаючи оцінку зазначеним позовним вимогам, суд виходить з такого.

За своєю правовою природою витрати у вигляді вартості медичної експертизи у розмірі 462,82 грн., на понесення яких посилалась потерпіла, є не матеріальною шкодою, а процесуальними витратами.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
На підтвердження вказаних витрат у розмірі 462,82 грн. потерпілою не надано жодних доказів (документально не підтверджено), а тому в задоволенні цих вимог ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Теж саме стосується вимог потерпілої про відшкодування витрат на правову допомогу, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК УПК України, розмір яких до того ж, згідно позовної заяви, мав бути нею визначений з наданням розрахунку пізніше.
Щодо вимог ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з такого.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За змістом роз`яснень, наведених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає доведеним, що потерпіла ОСОБА_7 зазнала переживань та моральних страждань через скоєння щодо неї кримінального правопорушення, протиправної поведінки відносно неї з боку ОСОБА_3 та ушкодження її здоров`я, а тому приходить до висновку, що діями обвинуваченої потерпілій спричинено моральну шкоду.
Водночас, виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості (ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України), враховуючи характер правопорушення та ступень тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, суд вважає, що вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме суд оцінює її у розмірі 5 000,00 грн.
Отже, цивільний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 128, 129, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілій.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1