Справа № 161/5000/17 Провадження №11-кп/802/43/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

перекладача - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білзен Королівства Бельгії, бельгійця, підданого Королівства Бельгія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, одруженого, який на утриманні має малолітню дитину, працюючого виконавчим директором бельгійської фірми "Еуроленд", раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України, Конінгса Крістофа Матьє Йоанна ( ОСОБА_12 ), звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, передбачені ст.76 КК України, обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речовий доказ - автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 120», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (Бельгійська реєстрація), сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні в ОСОБА_7 повернуто обвинуваченому, скасовано арешт на це майно, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2017 року №161/3235/17, провадження №1-кс/161/1681/17.

Задоволено цивільний позов Комунального підприємства «Луцька міська клінічна лікарня». Стягнуто з ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) на користь Комунального підприємства «Луцька міська клінічна лікарня», витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 2 032,00 (дві тисячі тридцять дві) грн.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 . Стягнуто з ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) на користь ОСОБА_9 80000,00 (вісімдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. В задоволенні решти вимог цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , - відмовлено.

Згідно з вироком суду Конінгс Крістоф ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ) визнаний винним та засуджений за те, що він 14 липня 2016 року близько 20 год., знаходячись на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення поблизу вулиці Торчинської с.Одеради Луцького району Волинської області, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 120», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (Бельгійська реєстрація), та здійснюючи рух на ньому, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, цілеспрямовано спрямував вказаний автомобіль на ОСОБА_9 та здійснив наїзд на нього, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки зі зламами 6, 7 ребра справа, забійної рани м`яких тканин передньої поверхні нижньої третини лівої гомілки, забоїв та підшкірних крововиливів лівого стегна, правого плечового та кульшового суглобів, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №51 від 27.09.2016 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для їх повного зрощення та формування щільної кісткової мозолі необхідний термін понад три тижні (більше як 21 день).

Своїми протиправними діями, направленими на нанесення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбаченим у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Не погоджується із тим, що суд призначаючи обвинуваченому покарання дійшов до неправильного висновку про наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України, тобто умовного звільнення від призначеного покарання. Так, місцевий суд у мотивувальній частині вироку не навів мотивів такого свого рішення. Місцевий суд не звернув увагу на положення ст.75 КК України, яка передбачає, що дана норма може бути застосована лише у разі, коли для цього є умови і підстави, тобто повинні бути досліджені і оцінені всі обставини, які мають значення для справи. Застосовуючи до обвинуваченого інститут умовного звільнення, судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який після вчинення злочину допомоги потерпілому, який перебував без свідомості, не надав, а залишив місце події, що характеризує його не з позитивної сторони, а завдана злочином шкода потерпілому не відшкодована. Не враховано судом і того, що обвинувачений після вчинення злочину покинув територію України, тривалий час переховувався за кордоном від органів досудового розслідування. Крім того, потерпілий просив суд призначити обвинуваченому покарання, пов`язане із реальною мірою покарання. Вважає, що обране обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, не є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення новий злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого через м`якість. Посилаючись на такі обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

- представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Зазначає про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення. В той же час, місцевий суд прийшов до не правильного висновку про можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення, передбаченого ст.75 КК України. Судом не було враховано конкретних обставин справи, а саме того, що після удару автомобілем потерпілий не загинув, а відбувся лише переломами, можна пояснити виключно щасливим збігом обставин. Свідомо обраний обвинуваченим вкрай небезпечний спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, його байдуже ставлення до можливих трагічних наслідків, обставини конфлікту, які цьому безпосередньо передували, відсутність жалю та каяття з приводу вчиненого, свідчать про агресивність та безвідповідальність обвинуваченого. Ці обставини судом враховані не були при призначенні покарання, що фактично призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України. Посилаючись на вказані обставини, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

- обвинувачений ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ) оскаржує вирок через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Зазначає, що в судовому засіданні 24.11.2020 року судом порушено його право давати покази. Під час судового розгляду він неодноразово заявляв, що готовий давати покази. У зв`язку з цим, вказував про те, що його рідною мовою є фламандська мова, якою він бажав давати покази, проте, суд не надав йому можливості давати покази цією мовою із залученням відповідного перекладача. Вважає, що такими діями суд порушив його право давати покази рідною мовою, передбачене ч.3 ст.29 КПК України. Перекладач з фламандської мови був необхідний для того аби суд зрозумів його. Жодного разу суд не звертався до нього та не перевіряв його володіння англійською мовою, якою був забезпечений перекладач. Зазначає і про те, що під час проголошення вироку він був позбавлений можливості перекладу, так як перекладач не змогла йому перекласти зміст вироку, який оголошував суддя. Крім того, перекладач навіть не зрозуміла, яке покарання було йому призначено судом, та не переклала його резолютивної частини, чим було порушено його право, передбачене ч.4 ст.376 КПК України, що після проголошення вироку, перекладач роз`яснює зміст резолютивної частини судового рішення. Він не отримав копії вироку суду на будь-якій мові. Зміст резолютивної частини він дізнався від свого захисника, яка також не отримала вироку, але ознайомилась з його змістом на сайті Судової влади. Посилаючись на вказані обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

- захисник обвинуваченого Конінгса Крістофа ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ) - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства. Вказує про те, що під час судового розгляду було порушено право обвинуваченого давати покази рідною мовою, хоча він про таке право неодноразово заявляв. Крім того, суд не повідомив її як захисника обвинуваченого про проголошення вироку, і відповідно вона не була присутня при цьому, а також не отримала копію цього судового рішення. Обвинувачений повідомив її про те, що був позбавлений можливості перекладу, оскільки перекладач не змогла йому перекласти того, що зачитувалось суддею. Більше того, переклад взагалі не зрозуміла того, що зачитувалось суддею та яке покарання було призначено обвинуваченому. Перекладач в порушення ст.376 КПК України не роз`яснила зміст резолютивної частини вироку. Не отримав обвинувачений також і копії вироку. Зазначає також про те, що місцевий суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про визнання всіх протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами, хоча такі слідчі дії були проведені з порушенням кримінального процесуального закону, про що зазначалось у клопотанні. Обвинувачення фактично побудовано на результатах експертизи, яка має багато недоліків, проте місцевий суд безпідставно відхилив клопотання про виклик лікаря. Не враховано судом було і того, що обвинувачений також отримав тілесні ушкодження, та того, що в обвинуваченого не було жодного умислу на вчинення злочину. Судом було враховано лише покази потерпілого та його осіб, які є його підлеглими та відповідно усі вони є зацікавленими особами. Незрозумілим також лишається визначений судом розмір моральної шкоди, яку, як вона вважає, потерпілий взагалі не довів. В цій частині місцевий суд свого рішення не обґрунтував, а обмежився лише висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення, їх позиції щодо своїх та інших скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Під час розгляду справи апеляційним судом, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 заявлено клопотання, в якому вона просила звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст.49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 таке клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 з приводу заявленого клопотання вказали про те, що у разі наявності законних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, вони не заперечують щодо його задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду розглянувши у порядку ч.4 ст.286, ст.288 КПК України клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 , вчинено 14 липня 2016 року.

За положеннями ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Статтею 49 КК України визначені підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

На момент розгляду даного кримінального провадження апеляційний судом - 24.03.22, у даному кримінальному провадженні, строки визначені п.3 ч.1 ст.49 КК України, минули.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника та погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності.

З огляду на відсутність даних про ухилення обвинуваченого від слідства та суду, про притягнення його до кримінальної відповідальності, а також й будь-яких заперечень обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст.417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За положеннями ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Отже, беручи вищенаведені обставини, апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вважає за необхідне скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2021 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження, залишивши без розгляду цивільні позови у провадженні.

Такий підхід до вказаного питання узгоджується із раніше висловленою правовою позицією касаційного суду, яка зазначена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі №531/2332/14-к.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2017 року на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 120», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (Бельгійська реєстрація), сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 накладено арешт.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати арешт на вказаний транспортний засіб та повернути його обвинуваченому.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого, його захисника обвинуваченого, та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а клопотання захисника обвинуваченого, - повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі ст.417 КПК України кримінальне провадження закрити.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 , та Комунального підприємства "Луцька міська клінічна лікарня", залишити без розгляду.

Речовий доказ - автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 120», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (Бельгійська реєстрація), сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні в ОСОБА_7 повернути обвинуваченому, скасувати арешт на це майно, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2017 року №161/3235/17, провадження №1-кс/161/1681/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді