Справа № 357/5903/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні, без виклику учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000826, яке внесене до ЄРДР 10 червня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року, за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з випробуванням з іспитовим строком один рік,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено таке.

06 травня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, потерпілий ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3 з проханням отримання, на банківський рахунок останнього, грошових коштів на поховання батька ОСОБА_5 , від Пенсійного фонду України.

Після отриманої пропозиції, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами, шляхом обману, які призначені потерпілому ОСОБА_5 на поховання батька, тим самим погодився на пропозицію ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , 09 травня 2022 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, під надуманим приводом, не маючи в подальшому наміру виконати обіцяне, що полягало у передачі потерпілому ОСОБА_5 грошових коштів на поховання його батька, перебуваючи в приміщенні відділу служби пенсійного забезпечення у м. Біла Церква, що за адресою: м. Біла Церква, бул. Олександрійський, 106, надав заяву установленого зразку та реквізити свого банківського рахунку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», куди 10 травня 2022 року о 18:03 год. відбулося зарахування грошових коштів в сумі 12 297,28 грн.

В результаті шахрайських дій, ОСОБА_3 отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 12 297,28 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого не здійснювався.

Згідно із ч. 2 ст. 382 КПК України, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає: щире каяття.

Обставини передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялися, судом не установлені.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком, вчинення якого карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчинення кримінального правопорушення, предметом якого стала грошова допомога на поховання батька потерпілого ОСОБА_5 , установлені дані про особу ОСОБА_3 , який на час вчинення кримінального правопорушення не був судимим (а.с. 56), за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 57), на обліку лікаря-психіатра не перебуває, отримує допомогу у лікаря-нарколога з приводу залежності від алкоголю з 2010 року (а.с. 49), перебуває на обліку військовозобов`язаних, як обмежено придатний до військової служби (а.с. 45), непрацевлаштований, а також відшкодування шкоди та позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив суворо не карати (а.с. 58), обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без обмеження волі.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу не є можливим, оскільки він не працює, будь-якого іншого доходу не має, а громадські роботи не сприятимуть його виправленню.

Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, у виді двох років обмеження волі.

Водночас, згідно із вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі. Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_3 у строк відбуття покарання, один день його попереднього ув`язнення 09 травня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі. Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки та установлено іспитовий строк тривалістю один рік, з покладенням обов`язків передбачених ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд зазначає, що відповідно до правових висновків, щодо застосування норм права, які містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи установлені дані про особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності два, один з яких корисливий, інший пов`язаний з обігом наркотичних засобів, які утворили реальну сукупність, а також відшкодування шкоди потерпілому, суд вважає за необхідне, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання, за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року, за правилами ч.. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді двох років обмеження волі.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_3 необхідно зарахувати у строк відбуття покарання, один день його попереднього ув`язнення 09 травня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, як про це вказано у вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 призначене покарання у виді обмеження волі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілого, позицію потерпілого, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, про можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 75 КК України з установленням йому іспитового строку тривалістю один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_3 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 177, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року, у виді двох років обмеження волі.

Згідно із ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання, один день його попереднього ув`язнення 09 травня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Визначити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю один рік.

Іспитовий строк обчислювати, починаючи з 22 липня 2022 року.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених частиною першою статті 394 цього Кодексу

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області