Провадження №11-кп/801/471/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001342 від 20.04.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_6 ,

В с т а н о в и в:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено на 60 діб, починаючи з 06.04.2022 року по 04.06.2022 року, включно.
На підставі п.2 ч.5 ст.182 КК України визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 198480,00 гривень.
У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до суду на визначений час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснено ОСОБА_7 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме те, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України.

Згідно клопотання прокурора ОСОБА_7 , маючи ряд незнятих та не погашених судимостей, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.05.2015 року, за невстановлених обставин вступив із ОСОБА_9 у попередню змову, реалізовуючи яку вони, діючи умисно та спільно, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, незаконно придбали карабін моделі ТОЗ-11, № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР і 15 бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї спортивно-мисливських патронів кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеним для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, і перенесли їх за місцем спільного тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Усвідомлюючи, що вказаний карабін являється вогнепальною зброєю, а патрони бойовими припасами, а як наслідок розуміючи неправомірність своїх дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 почали зберігати їх за вищевказаним місцем проживання без передбаченого законом дозволу, що суперечить вимогам, визначеним п.21 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасами до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.09.1998 року №622, та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2012 №576.
В подальшому у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел на збут вогнепальної зброї та бойових приписів, тому вони з корисливих мотивів, переслідуючи мету збагачення і отримання матеріальної вигоди, почали шукати покупця на карабін моделі ТОЗ-11, № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР та 15 бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеним для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78».
Реалізовуючи зазначений спільний злочинний умисел та попередню змову, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відшукали покупця особу зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 та домовились із ним про зустріч 22.07.2020 року в дворі будинку АДРЕСА_2 . Продовжуючи свій спільний злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зустрівшись у вищевказаному місці із ОСОБА_10 , збули останньому за 5000 грн. карабін ТОЗ-11, № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР, який згідно висновку експерта №259 від 23.07.2022 року являється нарізною вогнепальною зброєю мисливським малокаліберним карабіном моделі ТОЗ-11, №7165, калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР, який придатний для стрільби і виготовлений заводським способом та один бойовий припас до нарізної вогнепальної зброї спортивно-мисливським патроном кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеним для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, який придатний для стрільби.
Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 умисно, з метою збуту зберігали 14 бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї спортивно-мисливським патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеним для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, який придатний для стрільби, які 23.07.2020 в період з 00:46 год. по 02:22 год. були вилучені під час проведення обшуку відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2020 року у справі №127/15631/20.

В судовому засідання в суді першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Вказав, що продовжують існувати ризики визначені ст. 177 КПК України. Так існують ризики ухилення обвинувачених від явки до суду та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Також прокурор зазначив, що обвинувачені не працюють, офіційного джерела доходів не мають, не одружені, у них відсутні стійкі соціальні зв`язки. Вказане, на переконання прокурора, свідчить про наявність ризиків переховування від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень. Враховуючи вказане, прокурор просив суд задоволити вказане клопотання та продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою строком на 60 діб. При цьому, прокурор просив визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року та постановити нову, якою клопотання прокурору задовольнити частково, обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби до 22:00 год. по 07:00 год. із застосуванням засобу електронного контролю за адресою АДРЕСА_3 .
Вимоги апеляційної скарги захисником мотивовано тим, що судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в неповній мірі досліджені докази щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , в даному випадку у кримінальному провадженні, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про необхідність в задоволенні даного клопотання.
В ході розгляду клопотання прокурор в судовому засіданні на думку захисту не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду, вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може, здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, так як, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення і обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на ОСОБА_7 не покладав.
Сам факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , не може бути підставою для застсоування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.
Судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має місце реєстрації та проживання ( АДРЕСА_3 ) характеризується позитивно, раніше не судимий, тривалий час знаходиться під вартою.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Судом першої інстанції враховано тяжкість обвинувачення ОСОБА_7 . Разом з тим, сама лише тяжкість обвинувачення не є вирішальною для суду, проте оцінюється в сукупності з іншими даними провадження, в тому числі і даними щодо особи обвинуваченого. Так, суд бере до уваги, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не має постійного місця проживання у місті Вінниці, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду та перешкоджанню кримінальному провадженню. Крім того, один свідок ще не допитаний, що свідчить про актуальність ризику впливу на нього з боку обвинуваченого.
Розглядаючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд, не вважає, що будь-який інший запобіжний захід окрім тримання під вартою достатньо гарантуватиме належну поведінку ОСОБА_7 , з огляду на встановлені ризики, які існують у цьому кримінальному провадженні. Так, суд не вважає, що у ОСОБА_7 є міцні соціальні зв`язки, оскільки він неодружений, а неповнолітня дитина проживає з матір`ю. Наведене свідчить про відсутність стабільного доходу, а також відсутність місця проживання та реєстрації у м. Вінниці свідчить про недоцільність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби із застосуванням засобу електронного контролю за його місцем проживанням, суд апеляційної інстанції вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник ОСОБА_6 фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, таким чином, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальним правопорушенням, у вчиненні яких обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.
Керуючись ст.405,419 КПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4