Справа № 333/7675/21
Провадження № 1-кп/333/300/22
УХВАЛА
11 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянувши питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 27.06.2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою по 25.08.2022 року.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Таким чином, законодавець визначив саме обов`язок суду, а не його право розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у разі, коли відповідний строк спливає, а судове провадження ще не завершено.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 25.08.2022 року, судове провадження у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а наступне судове засідання заплановане після вказаної дати, судова колегія вирішила поставити на обговорення учасникам провадження питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 просив суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 2 місяці, та як останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. На цей час, на думку прокурора продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений незаконно може впливати на потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 є особою, яка неодноразово судима, що свідчить про його схильність до скоєння злочинів. Жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора не зможе запобігти вказаним ризикам. Крім того, обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, тому такі обставини унеможливлюють застосування відносно нього інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти думки прокурора та зазначив, що вважає за можливе застосувати до нього такий запобіжний захід як домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю. Ризики, зазначені прокурором нічим не підтверджуються, потерпілий на цей час фактично не має до нього жодних претензій, він має постійне місце мешкання, працював, але неофіційно, тому вважає, що у нього достатньо соціальних зв`язків. Якщо суд застосує йому домашній арешт, то буде проживати разом із тіткою ОСОБА_9 в її квартирі, разом із цивільної дружиною ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_7 просив суд не продовжувати строк тримання під вартою обвинуваченому та застосувати інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства запобіжний захід, а саме: домашній арешт. ОСОБА_8 досить тривалий час перебуває під вартою, доказів щодо ризиків у судовому засіданні прокурор фактично не навів, як і не довів суду, що такий запобіжний захід є єдиним можливим у даній ситуації. Також вважає, що маються соціальні зв`язки у обвинуваченого: постійно проживав та був зареєстрований у м. Запоріжжя разом із тіткою та цивільною дружиною, працював.

Розглянувши питання про доцільність подальшого утримання обвинуваченого під вартою, заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 13.08.2021 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 11.10.2021. У подальшому, ухвалою слідчого судді вказаний запобіжний захід обвинуваченому було продовжено по 05.11.2021 року.

Ухвалами колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2021 року, 21.12.2021 року, 17.02.2022 року, 12.04.2022 року, 06.06.2022 року, 27.06.2022 року запобіжний захід ОСОБА_6 було продовжено по 03.01.2022 року, 19.02.2022 року, 15.04.2022 року, 11.06.2022 року, 04.08.2022 року та 25.08.2022 року, відповідно.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Крім того, суд при встановленні фактів, що підтверджують наявність у ОСОБА_6 обґрунтованої підозри враховує показання потерпілого, надані під час судового розгляду та письмові докази, досліджені у судовому засіданні.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий; обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутня жодна особа на утриманні). Також, в даному випадку суд приймає до уваги, що стороною захисту не надано доказів перебування ОСОБА_6 на військовому обліку та можливість останнього приймати активну участь у відсічі військової агресії с боку Російської Федерації.

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України (санкція зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк до 7 та до 10 років позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.68 КК України).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_8 раніше був п`ять разів судимий, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у березні 2021 року, тобто за п`ять місяців до подій, зазначених в обвинувальному акті. Також, на цей час відсутні достовірні відомості щодо отримання ОСОБА_6 щомісячного постійного доходу. Обвинувачується останній у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливим мотивом. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Ці висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас, на думку колегії суддів, цей ризик зменшився до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Зменшення встановленого ризику судом вбачається із сукупності певних обставин.

Суд опитав тітку ОСОБА_9 , яка запевнила, що надасть своє житло для проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 і не заперечує, щоб останній проживав разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою вже рік, а саме: з 11.08.2021 року.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку, на думку суду, у судовому засіданні відносно ОСОБА_6 не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі (у даному випадку домашнього цілодобового арешту із застосуванням електронного засобу контролю), останній не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу останньому, підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосування електронних засобів контролю з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_12 , свідком: ОСОБА_13 ; носити електронний засіб контролю.

Керуючись вимогами ст. ст. 176, 177, 181, 183, 194, 331, 372, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу останньому задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 строком по 10.10.2022 року (включно) із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_12 , свідком: ОСОБА_13 ;

5) носити електронний засіб контролю.
Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Копію ухвали для виконання та контролю в частині застосування відносно ОСОБА_6 цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю надіслати начальнику відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області та до ГУНП в Запорізькій області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.08.2022 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_14

Суддя: ОСОБА_3