08.06.2022 Справа № 756/3718/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3718/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
провівши відкрите судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000597 від 16.04.2022 за обвинуваченням кожного
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Макіївки Донецької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що має середню спеціальну освіту, неодруженого, раніше судимого вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 03.12.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 год.,
та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Харкова, зареєстрованого у АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 ), такого, що має середню спеціальну освіту, одруженого, офіційно працевлаштованого в ТОВ «Кап Монтаж», раніше несудимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, із 05:30 26 березня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 30 діб.
Водночас, судом установлено, що 16.04.2022 приблизно о 12:10 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийшли в гіпермаркет «Ашан» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 15а), де в них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, а в ОСОБА_3 на ті ж самі дії вчинені повторно.
Реалізуючи свій вищевказаний спільний умисел, того ж дня та в той же час ОСОБА_3 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, в приміщенні гіпермаркету «Ашан», що знаходиться за вищевказаною адресою, розподіливши між собою ролі, умисно протиправно, скориставшись тим, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, тобто в тому, що вони діють таємно, умисно з корисливих мотивів, підійшли до торгівельного стелажу з товаром, належним ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» (код ЄДРПОУ №35442481), звідки ОСОБА_3 шляхом вільного доступу взяв повідець д/собак «Догс» (арт. 693) у кількості 1 шт., вартістю 270,83 грн (без урахування ПДВ) та заховав його до рюкзака чорного кольору, який був одягнений на спині ОСОБА_4 , після цього ОСОБА_3 взяв шоколад «Оріон» (арт. 735) у кількості 5 шт., вартістю 48,67 грн (без урахування ПДВ) за одну одиницю товару, загальною вартістю 243,33 грн (без урахування ПДВ) за 5 одиниць товару, які також заховав до рюкзака, який був одягнений на спині ОСОБА_4 .
У подальшому ОСОБА_3 з метою приховування вчиненого ними кримінального правопорушення повідомив ОСОБА_4 про необхідність розійтись в різні сторони приміщення гіпермаркету та попрямував до кас, а ОСОБА_4 продовжив реалізовувати вищевказаний спільний злочинний умисел та, тримаючи при собі раніше викрадений товар, попрямував до відділу з продажу побутової техніки з метою викрадення інших товарів.
Знаходячись у відділі з продажу побутової техніки, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, взяв зі стелажу наступний товар, а саме: гарнітура С011 (арт. 385), у кількості 1 шт., вартістю 124,17 грн (без урахування ПДВ); точилка-мусат. «Ашан» (арт. 622), у кількості 1 шт., вартістю 165,83 грн (без урахування ПДВ), який також заховав до власного рюкзака, який мав при собі та направився до виходу з гіпермаркету.
Виконавши усі дії, які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважали необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 , вчиняючи такі дії повторно, останні, не розрахувавшись за товар, належний ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» (код ЄДРПОУ №35442481), який знаходився у рюкзаку у ОСОБА_4 , перетнули лінію кас гіпермаркету «Ашан» та направилися до виходу з нього, однак свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, так як були зупинені працівником охорони гіпермаркету.
Внаслідок вчинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 могли спричинити майнову шкоду ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» (код ЄДРПОУ №35442481) на загальну суму 804,17 грн (без урахування ПДВ).
Представник потерпілого ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило, а тому суд, заслухавши позиції сторін кримінального провадження про можливість проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілого, прийняв рішення про проведення судового розгляду кримінального провадження за відсутності представника потерпілого з огляду відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні та на те, що обвинувачені вчинили закінчений замах на злочин, викрадені речі повернуто представнику потерпілого на відповідальне зберігання.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема те, що 16.04.2022 приблизно о 12:10 вони разом із ОСОБА_4 , перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Ашан» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 15а), вирішили вкрасти товар.
Він, ОСОБА_3 , взяв із торгівельної полиці повідець для собак і помістив його у рюкзак, який того дня був при ОСОБА_4 , потім він, ОСОБА_3 , взяв із торгівельної полиці шоколад «Оріон» у кількості 5 шт., які також заховав у рюкзак, що був при ОСОБА_4 , та, немаючи грошей на його оплату, повідомив ОСОБА_4 про необхідність розійтись в різні сторони приміщення гіпермаркету та про зустріч біля кас. Він пішов до лінії кас, через деякий час до лінії кас підійшов ОСОБА_4 , з яким вони разом перетнули лінію кас гіпермаркету та направилися до виходу з нього, однак були зупинені службою охорони гіпермаркету.
При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суворо не карати. Водночас, ОСОБА_3 повідомив, що покарання за попереднім вироком від 03.12.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт він не відбув у зв`язку з воєнним станом в країні, що просив суд врахувати при прийнятті рішення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема те, що 16.04.2022 приблизно о 12:10 вони разом із ОСОБА_3 , перебуваючи в торгівельній залі гіпермаркету «Ашан» у місті Києві (просп. Степана Бандери, 15а), вирішили викрасти товар.
ОСОБА_3 взяв із торгівельної полиці повідець для собак і помістив у рюкзак, який того дня був при ньому ( ОСОБА_4 ), а потім ОСОБА_3 взяв із торгівельної полиці шоколад «Оріон» у кількості 5 шт., які також заховав у його рюкзак, що був на спині, грошей на оплату товару у них не було. ОСОБА_3 сказав, що з метою приховати вчинення ними крадіжки товару, необхідно розійтись в різні сторони приміщення гіпермаркету та зустрітися вже біля кас. ОСОБА_3 пішов до лінії кас, а він ( ОСОБА_4 ), тримаючи при собі викрадений товар, попрямував до відділу з продажу побутової техніки з метою викрадення інших товарів, де взяв по одиниці товару, а саме: гарнітуру та точилку, які також заховав до власного рюкзака, який мав при собі та направився до виходу з гіпермаркету. Вони з ОСОБА_3 перетнули лінію кас гіпермаркету та направилися до виходу з нього, однак були зупинені охоронцем гіпермаркету, на запитання якого про наявність неоплаченого товару, він ( ОСОБА_4 ) відразу повідомив про наявність такого та добровільно надав раніше викрадений товар.
При цьому, ОСОБА_8 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють обставин кримінального провадження і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів та таких, що стосуються затримання обвинувачених та застосування запобіжного заходу щодо кожного з них, а також матеріалів, що характеризують особу кожного з обвинувачених, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши кожного з останніх, дослідивши долучені стороною обвинувачення письмові матеріали кримінального провадження, відомості, що характеризують особу кожного з обвинувачених, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, та ОСОБА_4 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, коли кожен з обвинувачених виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, доведена повністю та кваліфікує дії кожного з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання кожному з обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття відповідно до ст. 66 цього Кодексу, обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання суд не встановив.
Зважив суд і на дані про особу винного, зокрема те, що він офіційно непрацевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо, має середньо-спеціальну освіту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність. Водночас з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений згідно з даних вимоги на судимість не вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності та має судимість за вчинення корисливого кримінального проступку, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив закінчений замах на тяжкий корисливий злочин проти власності.
З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також мотиви, характер і спосіб вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких, причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця відповідно до положень ст. 68 КК України в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого та з розміром матеріальної шкоди, яку міг спричинити в разі доведення злочину до кінця, зваживши на особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, при цьому суд не вбачає правових підстав для застосування ст. 69 КК України.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Тобто, застосовуючи правила ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд має визначити остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 03.12.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 год., який набрав законної сили 05.01.2022.
Відповідно до інформації, що міститься у відповіді на запит органу досудового розслідування, наданої начальником відділу Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 , ОСОБА_3 перебуває на обліку Голосіївського РВ з 28.01.2022. За викликами до центру пробації не з`явився. Водночас, за адресою: АДРЕСА_5 (вказаною у вироку) не проживає у зв`язку з чим Голосіївським РВ філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області розпочато першочергові розшукові заходи. Станом на 05.05.2022 ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком від 03.12.2021 не відбув.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення за цим вироком після постановлення попереднього вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 03.12.2021, але до повного відбуття покарання, суд вважає за доцільне при визначенні остаточного покарання застосувати правила ст. 71 КК України і до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 03.12.2021 у виді 120 год. громадських робіт з урахуванням правил ст. 72 КК України щодо складання покарань та їх співвідношення та не вбачає обґрунтованих підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, оскільки суд не вправі звільнити з випробуванням особу від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 (п`ять) років, як і не вбачає таких для ухвалення рішення про самостійне виконання покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком від 03.12.2022, про що порушували питання у судових дебатах як сторона обвинувачення, так і сторона захисту.
Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття відповідно до ст. 66 цього Кодексу, обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не встановив.
Зважив суд і на дані про особу винного, зокрема те, що він раніше несудимий, офіційно працевлаштований, одружений, за місцем проживання характеризується формально посередньо, має середньо-спеціальну освіту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.
З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також мотиви, характер і спосіб вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких, причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця відповідно до положень ст. 68 КК України в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого та з розміром матеріальної шкоди, яку міг спричинити в разі доведення злочину до кінця, зваживши на особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, при цьому суд не вбачає правових підстав для застосування ст. 69 КК України.
Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на них обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Залік досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись статтями 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі статей 71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 03.12.2021 і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 5 (п`ять) днів.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання 16.04.2022 після набрання вироком законної сили.
Обраний запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 16.04.2022 (момент затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази:
повідець д/собак «Догс» (арт. 693) у кількості 1 шт., шоколад «Оріон» (арт. 735) у кількості 5 шт., гарнітура С011 (арт. 385), у кількості 1 шт.; точилка-мусат. «Ашан» (арт. 622), у кількості 1 шт., які було передано представнику потерпілого ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» на відповідальне зберігання, залишити потерпілому за належністю;
СD диск з відеозаписом із камери відеоспостереження гіпермаркету «Ашан» (м. Київ, просп. Степана Бандери, 15а) залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Суддя ОСОБА_1