Справа №: 398/5211/21
провадження №: 1-в/398/2/22
УХВАЛА
Іменем України

"02" травня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрія заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення у кримінальному провадженні

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотання про скасування заходів забезпечення у кримінальному провадженні. Свою заяву обґрунтовує тим, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2003 року її сина ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Досудове розслідування проводилося на підставі КПК 1960 року. Під час проведення досудового слідства постановою слідчого Олександрійського МВ УМВС в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 30 липня 2002 року накладено арешт на 1/3 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_4 помер. В отриманні свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку з наявністю накладеного арешту. Вважає, що вищевказаним арештом порушені її права як спадкоємця померлого ОСОБА_4 , оскільки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про спадщину та розпоряджатись майном на власний розсуд.
Учасники процесу, повідомлені про час, дату та місце судового засідання, не з`явилися. Їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 1 абз 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
При цьому, згідно з пунктом 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року) питання про знаття арештуз майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
У зв`язку з чим питання щодо скасування накладеного слідчим у 2003 році арешту на майно, підлягає розгляду в порядку КПК України 1960 року, яким не обмежено коло осіб, які мають право звернення до суду з заявою про зняття арешту з майна.
Статтею 411 КПК України (в редакції 1960 року) питання пов`язанні з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні за участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, викликається також при необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих осіб не зупиняє розгляду справи.
Частиною 1 статті 409 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року) передбачено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 своєї Постанови «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21.12.1990 року №11- у порядку, передбаченому статтею 411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, в тому числі і про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
У статті 125 КПК України ( в редакції 1960 року) зазначено, що слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальні справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.
В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації, склавши про це постанову.
Згідно положень ч. 1 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна проводиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.
Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 30 липня 2002 року накладено арешт на 1/3 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що налажела ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно із п. 8 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) при постановленні вироку суд має вирішити питання, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Згідно з вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 03 лютого 2003 року ОСОБА_4 визнано винним і призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України в вигляді 4 років року позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3723 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_7 5000 грн. моральної шкоди.
Питання про зняття арешту вказаним вироком вирішено не було.
Відповідно до довідок Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) виконавчі документи майнового та немайнового характеру, по яким боржником виступає ОСОБА_4 , на примусовому виконанні не перебувають.
У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Наведені Конституційні гарантії права володіти своїм майном поєднується з такими ж вимогами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікаціюКонвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Копеський проти Словаччини» зазначено, що майном може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт.
Оскільки виконавчих документів майнового та немайнового характеру, по яким боржником виступає ОСОБА_4 , на примусовому виконанні не перебуває, то суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 126, п. 8 ч. 1 ст. 324, ч. 1 ст. 49 КПК України (в редакції 1960 року), п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України від 13.04.2012, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений постановою б/н слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 30 липня 2003 року у кримінальній справі №1-253/03 на 1/3 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На постанову може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.
Суддя ОСОБА_8 НЕРОДА