Справа № 159/636/21 Провадження №11-кп/802/240/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зі слів - з освітою середньою - технічною, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, засуджений
- за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 06 (шість) місяців;

- за ч.1 ст.263-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.1 ст.309 КК України - у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 . покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 06 (шість) місяців.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не застосовувався.
Вироком вирішено питання про долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.
Згідно з вироку суду ОСОБА_7 всупереч законодавству, що регулює поводження зі зброєю, бойовими припасами, маючи умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, боєприпасів без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у липні 2020 р., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_9 обріза, виготовленого саморобним способом із двохствольної куркової мисливської рушниці 16 - го калібру марки «ТОЗ - БМ», що придатний для стрільби, та 5 патронів мисливських 16 - го калібру до гладкоствольної мисливської зброї, придатних для стрільби. В період з липня 2020 р. до грудня 2020 р. обвинувачений ОСОБА_7 зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці вказану вище зброю та боєприпаси, у подальшому - 16.12.20 р. перевозив вищевказану вогнепальну зброю та боєві припаси, утримуючи їх при собі, та був затриманий працівниками поліції.

Таким чином його умисні дії виразились у незаконному придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Крім цього, він же наприкінці весни - на початку літа у 2020 році, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, реалізуючи умисел, спрямований на незаконну переробку вогнепальної зброї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених проти громадської безпеки, у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМ України № 576 від 12.10.92 р., та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.98 р., з метою зміни технічних характеристик наявного у власності стартового пістолета марки «EKOL» моделі «ALP», використовуючи електроінструмент, просвердлив частину ствола цього пістолета та заглушив металевою вставкою газовідвідний отвір, чим вніс конструктивні зміни у будову стартового пістолета марки «EKOL» та надав йому властивостей вогнепальної зброї, оскільки після переробки вказаний вище стартовий пістолет став короткоствольною гладкоствольною нестандартною вогнепальною зброєю.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у незаконній переробці вогнепальної зброї, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.263-1 КК України.

Також він же, порушуючи вимоги чинного законодавства, зокрема, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.98 р., зберігав без передбаченого законом дозволу вказану вище короткоствольну гладкоствольну нестандартну вогнепальну зброю, власноручно перероблену ним із стартового пістолета марки «EKOL» моделі «ALP», у автомобілі марки «Renault Laguna», номерний знак « НОМЕР_1 », а також - о 16 год. 28.12.20 р., перебуваючи поблизу будинку на вул. Перемоги 2»Б», що вус. Білині Ковельського району Волинської області, діючи умисно, з метою незаконного носіння вогнепальної зброї, тобто, без передбаченого законом дозволу, перевозив у підлокотнику власного автомобіля марки «Renault Laguna», номерний знак « НОМЕР_1 », вказану вище короткоствольну гладкоствольну нестандартну вогнепальну зброю, власноручно перероблену ним із стартового пістолета марки «EKOL» моделі «ALP», - до моменту його виявлення та вилучення поліцейськими.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, він же при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку зберігав при собі для власного вживання без мети збуту. У подальшому - 28.12.20 р., він же, перебуваючи поблизу буд. №2 «Б», що на вул. 40 років Перемоги у с. Білині Ковельського району Волинської області, зберігав у власному гаманці полімерний пакет, згорток з купюри номіналом 2 гривні та згорток з фольги, у яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина - PVP масою 0,5796 грама, 0,4041 грама та 0,0073 грама, відповідно, а загальна маса вказаної вище речовини становить 0, 991 грама. Цю особливо небезпечну психотропну речовину обвинувачений ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту до моменту виявлення та вилучення поліцейськими.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.309 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій його клієнта, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Судом хоча і зазначено пом`якшуючі обставини, однак при призначенні покарання ОСОБА_7 вони фактично не були враховані. Так у повній мірі не враховано, що обвинувачений є особою молодого віку, у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимий, під час судового розгляду свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, детально та послідовно повідомив усі обставини кримінального провадження. Окрім того, ОСОБА_7 в ході досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному, тяжких наслідків від скоєного не наступило, також усвідомив свої дії та зробив для себе правильні висновки.
Зазначає про помилковість віднесення до обставини, що обтяжують покарання, посилання на раніше притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ст.263 КК України, оскільки даний аргумент явно суперечить висновку суду про відсутність в його підзахисного судимості в порядку ст.89 КК України.
Таким чином, при наявності декількох пом`якшуючих обставин та в сукупності з даними про особу обвинуваченого, його поведінку, відношення до вчиненого, призначене покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців є явно несправедливим і надто суворим, що суперечить ч.2 ст.50 КК України
З огляду на вищевказане, захисник просить вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінити, а саме призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання, визначену санкціями за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 та ч.1 ст.309 КК України.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу захисту, думку прокурора, яка вважала скаргу адвоката обвинуваченого безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення згідно з вимогами ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.236, ч.1 ст.263-1 та ч.1 ст.309 КК України, є правильними та ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом на предмет їх законності та обґрунтованості.

Що ж стосується тверджень захисника про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а відповідно і призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, то такі, на думку апеляційного суду, є безпідставними.

Відповідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про необхідність обрання саме такої міри покарання у виді позбавлення волі.
Місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також особу обвинуваченого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, є працездатного віку; стан його здоров`я та позитивно характеризується за місцем проживання.
Так до обставин, що пом`якшують покарання, місцевим судом віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Таким чином місцем судом враховані ті обставини, на які посилається захисник у поданій скарзі.

Однак, епізоди кваліфіковані ч.1 ст.263 та ч.1 ст.263-1 КК України в частині незаконного придбання та переробки зброї обвинувачений вчинив у липні 2020 року, тобто маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку попередню судимість, так як штраф за вироком Шацького районного суду Волинської області від 18.07.2019 сплатив 19.11.2019. Враховуючи зазначене, суд правильно відніс до обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину повторно щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, інших обтяжуючих обставин судом не встановлено. У зв`язку з вказаним, посилання адвоката ОСОБА_8 щодо віднесення судом до обтяжуючої обставини раніше притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст.263 КК України є безпідставним.
Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид основного покарання для обвинуваченого, правильно обрав його саме у виді позбавлення волі на відповідний строк, який наближений до мінімального, дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного і інші обставини кримінального провадження, тому посилання в апеляційній скарзі захисту про залишення поза увагою цих обставин місцевим судом є безпідставні.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 та ст.75 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд вірно зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 263 КК України, однак, належних висновків не зробив та по спливу нетривалого проміжку часу знову став на злочинний шлях, також не працює та доходу немає, хоча на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи захисника обвинуваченого про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді