23.03.2022 близько 19 год. 30 хв. знаходячись на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклої словесної суперечки з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 діючи умисно, за раптово виниклим умислом та метою, направленим на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, з мотивів неприязні, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, взяв зі столу кухонний ніж, яким тримаючи у правій руці, наніс ОСОБА_6 один удар в область грудної клітини справа, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення половини груді, проникаюче до правої плевральної порожнини з ушкодженням по ходу раньового каналу 3-го ребра (перелом по середній паховій лінії), а також наявністю міжм`язової гематоми та гематоми пахової клітковини, які в свої течії ускладнились розвитком правостороннього малого гемопневмотораксу, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (відповідно до п.п.2.11а і 2.13 «й» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).
Органом досудового розслідування діям ОСОБА_4 надано правову кваліфікацію за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Під час судового провадження між прокурором Слобідської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області ОСОБА_3 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 , було укладену угоду про визнання винуватості від 16.05.2022, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст.67 КК України, не встановлено.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, погодився на призначення узгодженого покарання та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_5 в суді наголосив, що затвердження угоди відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого, без застосування будь-якого примусу.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, потерпілий ОСОБА_6 до суду не прибув, звернувшись із клопотанням про проведення судового засідання за його відсутності. На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим, його пояснень в ході судового засідання, суд вважає повністю доведеним факт скоєння та вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд наголошує, що об`єктивність та повнота матеріалів досудового слідства учасниками судового провадження в судовому засіданні не оспорювалась.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як такі, що виразились в умисному заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (ч.4 ст.469 КПК України).
У заяві від 16.05.2022 потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та повідомив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, обізнаність про наслідки затвердження угоди та не заперечував проти застосування вимог ст.75 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди з боку обвинуваченого є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
У відповідності до ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У таких випадках, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (частини 3-4 статті 75 КК України).
Отже, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який негативних характеристик не має, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» Харківської міської ради не звертався, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_4 іспитовий строк терміном на два роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов не пред`являвся.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Застосований за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2022 захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна підлягає скасуванню.
Враховуючи, що в межах кримінального провадження до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було змінено на домашній арешт, в порядку ст.72 КК України у строк покарання обвинуваченому підлягає зарахування строк попереднього ув`язнення.
З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на що, керуючись положеннями ст.ст.373, 374, 474-475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 травня 2022 року між прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.
У строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.03.2022 по 13.05.2022 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом дворічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого запобіжний захід залишити у виді домашнього арешту.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2022 на майно, вилучене в ході огляду місця події 23.03.2022.
Речові докази у справі:
-два скляні стакани, скляну рюмку, скляну пляшку, ніж знищити;
-ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 повернути обвинуваченому.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам кримінального провадження роз`яснити право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1