1Справа № 334/6793/17 1-і/335/1/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003683 від 21.08.2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2022 року скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0003683 від 21 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України, повернуто прокурору, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

16 березня 2022 року вищезазначене кримінальне провадження надійшло до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

17 березня 2022 року прокурором подано до суду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003683 від 21.08.2017 року.

Відповідно до ст.186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до п. 20-5 розділу XІ перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Так, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді ОСОБА_8 у щорічній оплачуваній відпустці, відповідно до п.20-5 розділу XІ перехідних положень КПК України клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 передано на розгляд члену колегії судді ОСОБА_1 .

Так, в обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 296 КК України, а саме умисному вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю та хуліганстві, тобто грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Один із злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до особливо тяжких злочинів, який пов`язаний із посяганням на життя та здоров`я людини, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його поведінки.

Під час досудового розслідування, судового розгляду вказаного кримінального провадження суддями неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, який наразі закінчується, однак, розглянути кримінальне провадження у строк до закінчення строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є можливим.

Прокурор зазначає про те, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КІІК України ризики, передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме ризик переховуватись від суду та ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, та тримання обвинуваченого під вартою є єдиним та необхідним запобіжним заходом, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

З урахуванням зазначеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши про те, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними, у зв`язку з чим просили суд не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у Запорізькому СІЗО, який неодноразово судом був продовжений, - до 20 березня 2022 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.

ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 296, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, один з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.1, п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків продовжують існувати і на цей час.

Крім того, відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 який раніше не судимий, разом з тим у суду відсутні відомості про його міцні соціальні зв`язки, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, доказів того, що до затримання працював неофіційно суду надано не було.

Крім того, суду не надано відомостей про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою.

На переконання суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання їм шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд приходить до висновку, що обраний відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні та неодноразово продовжений під час судового розгляду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_6 не виходить за межі розумного строку.

Застосований відносно ОСОБА_6 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду та впливати на потерпілу та свідків.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.

Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 186, 197, 199, 370, 372, 392, 393, 395 п.20-5 Перехідних положень КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 15 травня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 17.03.2022 року о 13-00 годині.

Суддя: ОСОБА_1