В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/2941/21
Провадження № 1-кп/348/209/22

20 вересня 2022 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041, які надійшли з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Варва Чернігівської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні 2 малолітніх дітей, військовослужбовця за контрактом, військове звання - молодший сержант, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,

встановив:

Міністерство оборони України та ОСОБА_3 уклали контракт про проходження військової служби терміном до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 №52-РС старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 1 гранатного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 №128 старший солдат ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини. З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який досі триває. 16 травня 2018 року о 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбаченийч.3 ст.408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. У судовому засіданні дав такі показання. Він проходив військову службу за контрактом. Мав намір отримати відпустку на місяць. Однак, командування йому повідомило, що йому відпустку не нададуть. У цей час у обвинуваченого помер тато. І обвинувачений поїхав на його похорон. На похорон обвинувачений не встиг. Однак, після того як приїхав додому на службу більше не хотів повертатися. Знав що строк служби не закінчився, однак, хотів бути з сім`єю. Зазначив, що щиро розкаюється, просив його суворо не карати.

В судовому засіданні суд дослідив докази, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема: копію паспорта громадянина України; копію РНОКПП; вимогу та довідку про відсутність судимостей; довідки про не перебування на обліку у лікаря-психіатра та про не перебування на обліку у лікаря-нарколога; копію довідки про проходження психіатричного огляду, відповідно до якої обвинувачений придатний до проходження військової служби; відповідь, згідно з якою обвинувачений зареєстрований в смт Варва Чернігівськоїобласті; характеристику з місця проживання обвинуваченого, відповідно до якої він характеризується позитивно; довідку про склад сім`ї обвинуваченого, відповідно до якої до складу його сім`ї входить дружина, пасинок та 2 малолітніх дітей; довідку відповідно до якої обвинувачений за період з 21.07.2017 до 25.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей; копію контракту від 28.02.2017 про проходження військової служби у ЗСУ, строк дії якого становить 3 роки; копію особової справи, відповідно до якої обвинувачений 17.02.2017 подав заяву про зарахування його на військову службу за контрактом, позитивно характеризується за місцем проживання, у 2004 році отримав спеціальність оператора комп`ютерного набору, одружений з 15.05.2012, за своїми особистими якостями та станом здоров`я придатний до проходження військової служби за контрактом.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Згідно з досудовою доповіддю у обвинуваченого середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, який він становить для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає за доцільне покласти на обвинуваченого також додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Зазначений висновок орагану пробації є обгрунтованим з підстав наведених у ньому, орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення такого висновку не встановлено.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини. Законодавець визначає, що покарання має бути призначене до реального відбування тільки у випадку, якщо виправлення особи неможливе без позбавлення чи обмеження волі.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні 2 малолітніх дітей, стан здоров`я, дані про проходження служби, зокрема, те що обвинувачений брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції і майже протягом року захищав територіальну цілісність України в Донецькій та Луганській областях, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання. З урахуванням цих обставин суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті. На підставі ст.75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням та покласти на нього основні та додатковий обов`язки передбачені ст.76 КК України з урахуванням рекомендацій органу пробації.

Заходи забезпечення у ході здійснення кримінального провадження не були застосовані.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки, поклавши на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1