Справа № 192/440/22
Провадження № 1-в/192/69/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, засудженого:

- 21.09.2018 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

Початок строку: 13.02.2019 року
Кінець строку: 13.08.2023року
ВСТАНОВИВ:

До Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому засуджений зазначає, що відбув 2/3 строку покарання, має заохочення, позитивно характеризується, працевлаштований.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково. Зазначив, що заохочення та ставлення до праці свідчать про його виправлення. В самодіяльних заходах участі не бере, так як працює та на це немає часу.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні вважав, що засуджений не довів свого виправлення. Так, засуджений вже звільнявся умовно-достроково, до установи він прибув у 2019 році, а працювати почав лише вересні 2020 року, засуджений не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програм диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених. ОСОБА_5 має 2 заохочення, 6 стягнень, 5 з яких є погашеними із плином часу. Просила врахувати те, що засуджений перебуває на обліку, як особа схильна до вживання алкоголю.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, виходить з такого.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

ОСОБА_5 відбуває покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 яким він засуджений за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Згідно характеристики ОСОБА_5 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 13.02.2019 року. За період перебування в Дніпропетровському СІЗО характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав. В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 07.03.2019 року. Працевлаштований до механічного цеху, до праці ставиться задовільно. За час відбування покарання характеризується посередньо, допустив 6 порушень режиму утримання за що має 6 стягнень (5 погашені за плином часу), має 1 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою уникнення покарання. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізації програм диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій не бере, не входить до складу ради колективу засуджених. Підтримує зв`язки з рідними. Перебуває на профілактичному обліку як схильний до вживання алкоголю.

11.09.2020 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно статей 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.

20.06.2021 комісією установи відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, згідно ст.82 Кримінального кодексу України.

18.02.2022 комісією установи відмовлено в направленні матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення як особі, що не довела свого виправлення.

Разом з тим судом встановлено, що адміністрацією установи неодноразово допущено описки в зазначенні імені по батькові засудженого, замість імені по батькові « ОСОБА_6 » в характеризуючих документах ім`я по батькові засудженого вказано, як « ОСОБА_7 », що не відповідає його особі.

Крім того, при дослідженні судом особової справи встановлено, що ОСОБА_5 має два заохочення, а не одне. Так, заохочення у вигляді подяк до засудженого ОСОБА_5 застосовувались 19.07.2019 та 13.07.2021 (аркуш особової справи 78).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування покарання, суд враховує, що він 6 разів порушував режим, до нього застосовано 6 стягнень: 27.09.2019, 26.12.2019, 26.02.2020, 04.03.2020, 10.08.2020, 26.01.2022. П`ять стягнень погашені за плином часу, більшість стягнень застосовані за вживання алкоголю.

ОСОБА_5 має два заохочення, застосовані до нього 19.07.2019 за підсумками роботи в ІІ кварталі 2019 року, та 13.07.2021 за підсумками роботи в ІІ кварталі 2021 року, працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться задовільно, однак характеризується посередньо.

Суд вважає, що застосовані до ОСОБА_5 два заохочення та наявність 6 стягнень, 5 з яких є погашеними та одне діюче не можуть свідчити про сумлінність поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання. Кількість заохочень є в три рази меншим, ніж застосовані стягнення. В даному випадку можна казати про системність порушень, а не сумлінність ставлення до праці та як наслідок наявність заохочень. Така поведінка не може бути орієнтиром для інших засуджених та підриває усталені принципи невідворотності призначеного покарання та умов його відбування.
Відсутність критичного ставлення до причин порушення режиму відбування покарання, причин вчинення аналогічних корисливих кримінальних правопорушень за які він відбуває покарання та які характеризують особу ОСОБА_5 в цілому, свідчить про те, що основна мета призначеного ОСОБА_5 покарання не досягнута.
З огляду на суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_5 правопорушень, його особу та поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 є недоцільним, тому в задоволенні клопотання суд відмовляє.
На підставі викладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання повної ухвали суду.

Повна ухвала складена 14.04.2022.

Суддя ОСОБА_1