Справа № 154/406/19 Провадження №11-кп/802/23/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000735 від 12.10.2018 року, укладену між прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_8 та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем міста Червоноград Львівської області, з вищою освітою, неодруженим, не працюючим, проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимим.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі санкції якої призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: 1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , - залишено без розгляду.
Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради та в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_9 , задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації витрати, які були понесені Волинською обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 3329 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 44 коп.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області витрати, які були понесені Володимир-Волинським територіальним медичним об`єднанням на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 32129 (тридцять дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 72 коп.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави понесені витрати на залучення у кримінальному провадженні експертів у розмірі 4004 (чотири тисячі чотири) грн.
Арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.10.2018 року, - скасовано.
Речові докази: 1) автомобіль марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , та був повернутий останній на відповідальне зберігання, - вважати повернутим власнику ОСОБА_11 ; 2) мотоцикл марки «Кавасакі ЗР 400», номерний знак НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , та був повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , вважати повернутим ОСОБА_10 .
Так, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 жовтня 2018 року об 00 год. 22 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі, що проходить по вулиці Ковельській міста Володимира-Волинського, в напрямку центру міста, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, у місці де вказаний маневр заборонено білою суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1, що розділяє смуги руху протилежних напрямків, де допустив зіткнення із зустрічним мотоциклом марки "Кавасакі", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався по своїй смузі руху в напрямку вулиці Гоголя, чим спричинив водію ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №11 від 24.01.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому лівого стегна в середній третині зі значним зміщенням уламків, відкритого перелому лівого надколінника зі значним розходженням уламків і дефектом останнього на зовнішній поверхні на 1/3 його ширини, відкритого перелому внутрішнього надвиростка лівого стегна зі значним зміщенням уламків і кістковим дефектом останнього, відкритого вивиху лівої гомілки до заду, відкритого поперечного уламкового перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині зі значним зміщенням уламків, подвійного поперечного перелому лівої малогомілкової кістки в верхній третині і нижній третині зі значним зміщенням уламків з розчавленням м`яких тканин гомілки і пошкодженням судинно-нервового пучка, закритого уламкового перелому лівого ліктевого суглобу зі зміщенням уламків, закритого розриву лонного зчленування з розходженням до 12 см, розриву крижово-клубового зчленування зліва з розходженням до 1,5 см і пошкодженням цілісності тазового кільця, травматичної ампутації нігтевої фаланги V пальця лівої кисті, закритого перелому основної фаланги V пальця лівої кисті, множинної забійно-рваної рани лівої гомілки і лівого колінного суглобу, травматичного шоку ІІІ ступеню, пост геморагічного шоку, розриву лівої стегнової артерії, ускладненого флеботромбозу лівого стегново-підколінного сегменту, пошкодження нервових стовбурів лівої нижньої кінцівки ускладнених гангреною лівої гомілки, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та за ознакою тяжких за кінцевими наслідками, а саме - за ознакою втрати органу.
У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_9 ПДР України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року.
Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує судове рішення з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджено сторонами угоди. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування не лише основного покарання, а й додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чим допустив неправильне застосування кримінального закону. Крім того, зазначає і про те, що судовий розгляд 07.10.2020 року, за результатами якого затверджена угода про визнання винуватості, укладена в той день - 07.10.20, відбувся без участі потерпілого. При цьому, з вироку та угоди про визнання винуватості не вбачається, що судом перевірено наявність добровільної згоди потерпілого ОСОБА_10 на укладення такої угоди. Посилаючись на дані обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , - направити до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_9 будучи повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. При цьому, клопотання чи заяви про відкладення апеляційного розгляду з посиланням на поважні причини неявки, до суду не подавав.

Зважаючи на викладене, а також думку інших учасників провадження, які не заперечували про розгляд провадження у відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд провадження можливо провести за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи прокурора, яка скаргу підтримала, думку захисника обвинуваченого, який апеляцію вважав безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Так, в даному провадженні вирок ухвалено в порядку ст.475 КПК України, тобто на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, який за положеннями ст.394 КПК України, прокурором може бути оскаржений виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно із ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.2 ст.286 КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій прокурором апеляційній скарзі не оскаржуються.

Прокурор погоджується із призначеними обвинуваченому видами та розмірами основного і додаткового покарань, а також не заперечує проти застосування до нього положень ст.75 КК України і, в той же час звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи ст.75 КК України, ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, не уточнивши, що він звільняється від відбування лише основного покарання, що на його думку, після вступу вироку в законну силу, незаконно потягне за собою звільнення ОСОБА_9 від відбування як основного покарання, так і додаткового.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, тобто застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.75 КК України, колегія суддів апеляційного суду зазначає про наступне.

За наслідками розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, за обставин викладених у ній, та призначено узгоджене та передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, і додаткове, - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
При цьому, вважаючи формулювання умов звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України опискою, суд першої інстанції за заявою захисника ОСОБА_9 ОСОБА_7 , 28 жовтня 2020 року, з участю обвинуваченого, його захисника, а також прокурора, який не заперечував щодо виправлення описки, постановив відповідну ухвалу, якою виклав третій абзац резолютивної частини оскаржуваного вироку в новій редакції: "На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання".
В ході апеляційного розгляду провадження встановлено, що вказана ухвала суду першої інстанції про виправлення описки від 28.10.2020 року ніким з учасників провадження не оскаржувалась та відповідно до норм КПК України, набрала законної сили.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тобто, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості перегляду судового рішення з власної ініціативи без його оскарження в апеляційному порядку.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції про виправлення описки, як окреме судове рішення у даному кримінальному провадженні оскаржена не була, а формулювання умов звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, про які вказує в апеляційній скарзі прокурор, фактично були усунуті, шляхом постановлення ухвали про його виправлення, правові підстави в цій частині для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, відсутні.

Крім того, прокурор вважає, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 в судовому засіданні 07.10.20, тобто у день коли затверджено угоду про визнання винуватості, не перевірив наявність добровільної згоди потерпілого на укладення такої угоди, що на його думку, є порушенням норм кримінального процесуального права.

Проте, колегії суддів апеляційного суду такі твердження вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях КПК України та матеріалах провадження з огляду на таке.

Статтею 469 КПК України, окрім іншого передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У матеріалах кримінального провадження міститься письмова заява потерпілого ОСОБА_10 , адресована як прокурору так і суду про те, що він надає письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 . При цьому, зазначив, що з наслідками укладення такої угоди ознайомлений. Заява також підписана і представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_13 , який в судовому засіданні підтвердив добровільність надання його довірителем вказаної згоди.

Крім того, із звукозапису судового засідання суду першої інстанції за 07.10.20 встановлено, що учасники провадження не заперечували щодо можливості розгляду провадження у відсутності потерпілого.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає істотного порушення вимог кримінального процесуального права, як про це вказує прокурор.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді