Березівський районний суд Одеської області
16.06.2022
Справа № 494/1147/18
Провадження № 1-кп/494/26/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2022 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -
До Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальих правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.
Вказане кримінальне провадження перебувало у судді ОСОБА_5 з 27.11.2018 року по 16.11.2021 року.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказане кримінальне провадження надійшло у провадження судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 02.02.2022 року вказаний обвинувальний акт прийнято до провадження.
Так, в період часу з 11.11.2017 по 22.02.2018. більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , з метою незаконного заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом, перебував у невстановленому місці. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що паспорт та посвідчення водія с важливими особистими документами, заволодів невстановленим способом паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виданий 27.11.2015 Роздільнянським РС ГУДМС України в Одеській області; посвідченням водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 11.03.1999 Роздільнянським МРЕВ ДАІ в Одеській області, та карткою платника податків № НОМЕР_3 ідентифікаційний код № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , видану 30.10.2015 Роздільнянським МР ДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області, тобто незаконно заволодів паспортом та іншим важливим особистим документом.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.
Також, в період часу з 11.11.2017 по 22.02.2018 року більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , з метою підроблення посвідчення особи, а саме: паспорту громадянина України та посвідчення водія, та використання їх в подальшому як власних важливих особистих документів, перебуваючи у невстановленому місці, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, видалив з першої сторінки паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 первинні фотокартки, а на їх місце вклеїв фотокартки з своїм зображенням та зберігав при собі з метою їх подальшого використання.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, - підроблення посвідчення, яке видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем.
Окрім цього, 22.02.2018 року приблизно в 13:00, ОСОБА_4 , рухаючись по автомобільній дорозі регіонального значення «Р55», на автомобілі «ВМW-530 », р.н. НОМЕР_5 , з м. Березівка Одеської області до м. Одеси, в cмт. Доброслав Одеської області був зупинений співробітниками СРПП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, яким представився ОСОБА_6 з метою не викриття своєї особи і уникнення кримінальної відповідальності. На підтвердження своєї особи ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою введення в оману щодо своєї особи, усвідомлюючи, що пред`являє співробітникам поліції завідомо підроблені особисті важливі документи, пред`явив співробітникам поліції СРПП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , після чого зазначені документи були вилучені.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.
Перед початком розгляду кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні, від ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. У судовому засідання було з`ясовано ту обставину, що обвинувачений не визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні прокурор зазначив, з моменту вчинення кримінальних правопорушень пройшло три роки, а відтак трьохрічний строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні закінчився, клопотання є підставним та підлягає задоволенню.
Потерпілий ОСОБА_6 був повідомлений належним чином про судове засідання, однак до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Обвинувачений підтримав подане клопотання, обвинуваченому роз`яснено положення ч. 3 ст. 285 КПК України, а також те, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є звільненням з нереабілітуючих підстав та що він має право на розгляд обвинувального акту у повному обсязі, з метою його виправдання по суті обвинувачення. Обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, при цьому вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнав.
Суд вивчивши матеріали кримінального провадження та клопотання, заслухавши учасників процесу, приходить до висновку про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогами ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин від застосування щодо неї примусу у формі покарання.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно з положеннями ч. 1ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Судом встановлено, що кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 357 та ч.1 ст. 357 КК України, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 були вчинені в період з 11.11.2017 по 22.02.2018 року, а кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України було вчинене 22.02.2018 року.
При цьому, порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, 49, ч.3 ст.357, ч.1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень, яке інкримінуються ОСОБА_4 та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому.
Санкцією ч. 3ст. 357 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення цього кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арештом на строк до трьох місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років. Санкцією ч. 1ст. 358 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення цього кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Санкцією ч. 4ст. 358 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення цього кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Таким чином, вказані злочини, відповідно до положень ст.12 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення цього злочину, є злочинами невеликої тяжкості.
Згідно з п.2 ч. 1ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Відповідно, з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України минуло більше трьох років.
Обставини, передбачені ч.2, 3 ст.49 КК України, за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, судом не встановлено.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , не відносяться до категорії злочинів, передбачених ч.5 ст.49 КК України, у разі вчинення яких давність не застосовується.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Слід зазначити, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Окрім цього, у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст.49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, навіть за невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна. Цивільний позов не був поданий.
Щодо правової природи процесуальних витрат у кримінальному провадженні, то ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів. Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду, інших учасників кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
У своєму висновку від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.
За таких обставин, оскільки кримінальне провадження закривається з нереабілітуючих підстав процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування, з метою проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно вимог ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене дане кримінальне провадження слід закрити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.
На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 12, п. 2 ч.1 ст.49, ч. 3 ст. 357, ч.1 ст 358 КК України в редакції закону від 03.09.2017 року, ч. 4 ст. 358 КК України в редакції закону від 12.01.2018 року, п.1 ч.2 ст. 284 ст.ст. 285, 286, 288, 372 КПК України, суд -
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України.
Речові докази по справі, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 27.11.2015 року Роздільнянським РС ГУДМС України в Одеській області, посвідчення водія серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 11.03.1999 року Роздільнянським МРЕВ ДАІ в Одеській області та картку платника податків № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видану 30.10.2015 року Роздільнянським МР ДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області залишити при матеріалах кримінального провадження.
Судові витрати на проведення судової технічної експертизи документів в розмірі 1144 грн. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1