КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10.11.2022 включно.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема переховування від суду, впливу на свідків і потерпілу, перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином. Крім того, судом не проведено всіх необхідних процесуальних дій, які підлягають проведенню в ході судового розгляду, а лише розпочато стадію допиту свідків. Судом враховано дані про особу обвинуваченого, наявність місця проживання, матері та цивільної дружини, а також термін його перебування в умовах слідчого ізолятора. Доводи сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятору не підтверджені медичними документами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відсутня обґрунтована необхідність тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки його вину не доведено та він не є небезпечною особою для суспільства. Вказує, що сторона обвинувачення, подаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом двох років, не обґрунтувала їх належним чином. Також зазначає, що встановлена судом застава, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 170 прожиткових мінімумів непосильна для ОСОБА_6 , оскільки у нього немає постійного місця роботи, а тому не може вважатися альтернативною. Звертає увагу, що є багато людей, які готові взяти обвинуваченого на поруки. Вказує, що у обвинуваченого сформовані досить міцні соціальні зв`язки, на підтвердження чого до суду першої інстанції було надано документальні підтвердження, зокрема характеристику.
Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2022, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 10.11.2022 включно, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3