Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/937/13-к
Провадження №: 1-кп/332/1/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2012 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел па таємне викрадення чужого майна, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в якій мешкає ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон «Нокія-113 RМ-871», ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 500 гривень, з сім-каргою мобільного оператора «Київстар»» № НОМЕР_2 вартістю 30 гривень та з грошовими коштами на рахунку в розмірі 30 гривень, в результаті чого заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 560 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та суду також пояснив, що в той день 19.11.12р. він був в гостях вдома у потерпілої ОСОБА_6 , вони розпивали спиртні напої, оскільки це був його день народження, він був знайомий брата потерпілої. Ввечері, коли він уходив, він таємно викрав мобільний телефон, який продав на наступний день. В наступні дні до нього звернулась потерпіла з приводу зниклого телефону, на що він відповів їй, що це він викрав телефон. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила покази обвинуваченого, та також пояснила, що обвинувачений був знайомий її брата. В той день її брат запросив ОСОБА_5 до неї додому в гості ввечері 19.11.12р. Коли всі розходились, ОСОБА_5 повернувся, щоб забрати свою куртку, рядом з якою лежав її мобільний телефон «Нокія». Після того, як ОСОБА_5 пішов, потерпіла виявила пропажу свого мобільного телефону. Вона звернулась до поліції з прводу викраденого телефону, а потім пізніше і до ОСОБА_5 , який пояснив їй, що це він вкрав телефон. Обвинуваченого просила суворо не карати. Надала суду заяву, в якій зазначено, що претензій до ОСОБА_5 не має, оскільки він погасив збитки у повному обсязі та сплатив їй 500 грн. (а.с.165).

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, потерпілої, та дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і дані характеризуючи особу обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з зазначеної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Таким чином, суд також при призначенні покарання враховує ступень суспільної небезпеки і спосіб злочинних дій, а також їх наслідки.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, скоєного обвинуваченим, який згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, а також визнання вини, щире каяття, активне сприяння встановленню істини по справі, добровільне відшкодування шкоди, що визнається судом обставинами, які пом`якшують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що визнається судом як обставина, що обтяжує покарання, разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на теперішній час ніде не працює, легальних доходів не має та офіційно суспільно корисною працею не зайнятий, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення злочину проти власності, але висновків не зробив та на шлях виправлення не став.

Також з 06.09.2013р. по 09.03.2022р. обвинувачений ОСОБА_5 перебував у розшуку, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинене (а.с.68, 143).

Згідно довідки органу пробації від 25.04.22р. матеріали для вирішення питання про скасування звільнення від покарання відносно ОСОБА_5 до суду не направлялись (а.с.177).

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.185 КК України.

При цьому суд враховує, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.21012р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Беручі до уваги вищевикладені обставини, а також враховуючі, що злочин по цій справі обвинувачений скоїв не відбувши повністю міру покарання за попереднім вироком від 23.10.2012 р., суд вважає, що остаточно необхідно призначити покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, частково приєднавши до міри покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2012р.

06.02.2013. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст.208 КПК України (а.с.187-188).

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2013р. ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в сумі 1147 грн. ( а.с.183-186).

Згідно довідки Запорізького СІЗО від 31.05.21р. № 2/10-2488 ОСОБА_5 перебував під вартою в період з 06.02.2013р. до 21.02.2013р. включно та був звільнений під заставу, яка була внесена ОСОБА_7 згідно квитанції № 10878.81.1 від 19.02.2013р., копія якої додана до вказаної довідки СІЗО (а.с.212-214).

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015р.) суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 попереднє ув`язнення в період з 06.02.2013р. до 21.02.2013р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02 від 20.05.22р. від заставодавця ОСОБА_7 19.02.2013р. на розрахунковий рахунок територіального управління надійшли кошти в сумі 1147 грн. (а.с.205).

Тому, згідно з ч.4 ст.202 КПК України ОСОБА_5 вважається такою особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 у ході розгляду вказаного кримінального провадження неодноразово без поважних причин ухилявся від явки до суду, у зв`язку із чим його було оголошено в розшук, тобто, таким чином, не виконував обов`язки покладені на нього ухвалою судді про обрання запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що кошти, в розмірі 1147 грн. внесені у якості застави ОСОБА_7 підлягають зверненню в дохід держави.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_5 слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу, а після вступу вироку в законну силу, заставу звернути в дохід держави.

По справі цивільний позов не заявлено, судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349,369,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2012р., та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді ТРЬОХ років СЕМИ місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015р.) зарахувати ОСОБА_5 попереднє ув`язнення в період з 06.02.2013р. до 21.02.2013р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Після вступу вироку в законну силу, заставу визначену ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2013р.у розмірі 1147 грн., внесену за обвинуваченого ОСОБА_5 - заставодавцем ОСОБА_7 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Запорізькій області - звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які перебувають під вартою, протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1