Дата документу 27.09.2022 Справа № 314/409/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/6003/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_7
Провадження №11-кп/807/1163/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_8
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі ОСОБА_12,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжявід 03 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс.Лопухівка,Руднянського району, Волгоградської області, РСФР, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.187 КК України,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_13,

обвинуваченого ОСОБА_1 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2022року, якою задоволене клопотання прокурора та запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у виді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, а саме до 01 жовтня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбаченіч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, можливість вчинити інший злочин та намір впливати на свідків та потерпілих.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 та змінити щодо останнього запобіжний захід.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що він не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, оскільки воно не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Апелянт посилається на процесуальні порушення під час його затримання та обрання запобіжного заходу.

Посилається на порушення права на захист під час його затримання.

Вказує на незаконність проведеного обшуку транспортного засобу.

Разом з тим, звертає увагу на показання та заяву потерпілого, згідно з якою потерпілий просив змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_1 .

Апелянт зауважує, що він був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи.

Також вказує, що в період з 31 серпня 2021 року по грудень 2021 року фактично не здійснювався розгляд кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження.

Зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків, про які вказує суд першої інстанції, не існує.

В доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що копія рішення суду була отримана з порушення строку на вручення.

Окрім цього, вказує, що ним був заявлений відвід захиснику-адвокату ОСОБА_14 - у зв`язку із неузгодженням позицій, однак суд проігнорував цей факт і безпідставно відмовив у заявленому відводі.

Вказує, що протягом року (у зв`язку із дослідженням письмових доказів) - досліджено лише 2 формальні протоколи.

Разом з тим, він звертався до суду з метою забезпечення особистої безпеки щодо цивільної дружини та дитини у зв`язку із надходженням погроз (для визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, якого апелянт не скоював).

Вказує, що він має стійкі соціальні зв`язки. Будь-яких доказів на підтвердження його вини в матеріалах справи немає.

Згідно з ухвалою суду, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_15 заявив клопотання про продовження ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_1 заперечував щодо продовження йому строку тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_14 також заперечувала проти продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки доказів вчинення ним вказаного кримінального правопорушення немає, він після зміни запобіжного заходу на більш м`який, зможе орендувати житло м. Запоріжжя. Немає ризиків того, що ОСОБА_1 не буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Обвинувачені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисники - адвокати ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 заперечували проти клопотання прокурора, вважають за доцільне обрати обвинуваченому ОСОБА_1 більш м`який запобіжний захід.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просить змінити запобіжний захід обвинуваченим.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином. До початку апеляційного розгляду, від прокурора ОСОБА_15 надійшло повідомлення про розгляд провадження без його участі.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого ОСОБА_1 , його захисника - адвоката ОСОБА_13 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає,з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоденне винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчиненняіншогокримінальногоправопорушеннячипродовженнякримінальногоправопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та містить всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_1 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення буде перевірятись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик переховування від суду, а також ризик впливу на потерпілих та свідків - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, отже, законного джерела доходів не має, будь-які особи на його утриманні відсутні, стійких соціальних зв`язків немає, раніше судимий, на цей час знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідністьпродовженнязастосуваннящодообвинуваченогоОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Як свідчать надані апеляційному суду матеріали провадження, суд першої інстанції створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Порядок затримання обвинуваченого не є предметом перевірки у цьому провадженні, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

Більш того, доводи обвинуваченого з зазначеного приводу нічим не підтверджені.

Те, що в певний період не здійснювався розгляд кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження, само по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у заявленому відводі від захисника-адвоката ОСОБА_14. не є слушними з огляду на те, що 07 вересня 2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_1 було заявлено клопотання про відмову від захисника призначеного Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги - адвоката ОСОБА_14.

Вказане клопотання розглянуто судом в установленому законом порядку.

На цей час обвинуваченому ОСОБА_1 залучено іншого захисника. Захист здійснюється адвокатом ОСОБА_13

Питання щодо розгляду судом клопотання обвинуваченого стосовно забезпечення особистої безпеки його близьким також не є предметом апеляційного розгляду, оскільки колегією суддів переглядається лише ухвала суду, яка стосується застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора та запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у виді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, а саме до 01 жовтня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_11 ОСОБА_10