Справа № 749/1096/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/209/22
Категорія - ч.ч.2, 3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000242 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Тихоновичі, Сновського району, Чернігівської області, проживає у АДРЕСА_1 , вдівець, освіта професійно-технічна, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 16.08.2021 Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,

засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Щорського районного суду від 16.08.2021, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Щорського районного суду від 16.08.2021 року, за правилами, передбаченими ст.72 КК України, виходячи з того, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» за вироком Щорського районного суду від 16.08.2021 року з 06 жовтня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 980,7 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22.08.2020 близько 02.00 год., ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки, прибув до домогосподарства АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , де через незамкнені вхідні двері проник до житлового будинку, звідки повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Doogee», вартістю 522,5 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

24.08.2020 близько 12.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні житлового будинку, по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , у присутності ОСОБА_11 , скориставшись тим, що той спав, а ОСОБА_10 , який перебував поряд, не усвідомлював протиправних дій ОСОБА_7 , повторно, таємно викрав із передпокою вищевказаного будинку спортивний велосипед, марки «Fischer Basic Line», належний ОСОБА_11 , вартістю 2501,5 грн., чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити відносно нього кримінальне провадження. Вказав на недоведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні крадіжки мобільного телефону. Послався на суперечності у показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , зазначивши, що їм працівники поліції пояснили, які показання потрібно говорити в судовому засіданні. Апелянт вказав на тиск на нього з боку працівників поліції, зазначивши, що останні били його та зламали ребро. Визнає, що продав велосипед, належний ОСОБА_11 , проте він його не викрадав, оскільки потерпілий сам дав велосипед, щоб поїхати у сусіднє село за медом.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, наполягав на тому, що мобільного телефону у ОСОБА_9 він не викрадав. Також пояснив, що дійсно продав велосипед, що належить ОСОБА_11 , але в той же вечір хотів викупити його і повернути власнику.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що увечері близько 22 години він із співмешканкою ОСОБА_12 лягли спати, мобільний телефон він поставив у залі заряджатися. У будинку також спав і ОСОБА_10 . Будинок був зачинений. Уночі ОСОБА_9 чув, як тричі стукнули двері. Від цього прокинувся, була друга година ночі, але він не вставав та не виходив з кімнати, а далі ліг спати. На ранок телефон зник.

Потерпілий ОСОБА_11 у місцевому суді пояснив, що вранці 24.08.2020 р. він прийшов до ОСОБА_10 . Вони сиділи з ним і ОСОБА_13 та вживали спиртні напої. О 12 годині він ліг спати, жодних розмов не чув. Коли прокинувся, то спитав ОСОБА_14 , де його велосипед. Останній відповів, що велосипед узяв ОСОБА_15 . Потерпілий зазначив, що ні раніше, ні того разу він велосипед ОСОБА_13 не давав.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 (по епізоду викрадення мобільного телефону) зазначив, що 21.08.2020 о 21 год. за адресою: АДРЕСА_2 , він з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повечеряли і він пішов спати. Близько 02.00 години свідок прокинувся та пішов до туалету, який знаходився на вулиці. На вулиці, біля хвіртки побачив Рауша. Спитав, що він тут робить, але той наказав йому мовчати і ОСОБА_11 пішов до туалету, де пробув 5 7 хвилин. Коли підійшов до будинку, то побачив ОСОБА_7 із телефоном у руках, який був схожим на мобільний телефон ОСОБА_9 . Обвинувачений наказав ОСОБА_11 мовчати. Про те, що бачив уночі ОСОБА_7 , зізнався лише наступного дня.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показала, що ОСОБА_7 є її рідним дядьком. Влітку 2020 року ввечері він до неї приїхав у стані сп`яніння з мобільним телефоном рожевого кольору, в якого був розбитий екран. Рауш сказав, що телефон він забрав у поліції. На цей телефон хтось постійно дзвонив, але ОСОБА_7 слухавку не брав.

Свідок ОСОБА_19 у місцевому суді показала, що коли була на роботі в магазині «Обжора», точної дати не пам`ятає, зайшов ОСОБА_7 і запропонував купити велосипед за 500 грн. Сказав, що велосипед не крадений, він «пішов у запій», тому хоче продати. В магазині в цей час нікого не було. Вона дала йому 500 грн. за велосипед та 50 грн. на таксі, а також переписала паспортні дані обвинуваченого на клаптик паперу. Після роботи велосипед залишила у магазині. Потім їй зателефонував дільничний поліцейський. Вона під`їхала до магазину та віддала велосипед.

Свідок ОСОБА_10 у місцевому суді показав, що точної дати не пам`ятає, у нього вдома, він, обвинувачений та ОСОБА_11 з 07.00 години вживали спритні напої. Близько 12 години ОСОБА_11 ліг спати на лежанці біля груби. Рауш спитав Циганка, який спав, чи можна взяти велосипед, останній щось пробурчав. Рауш узяв велосипед та поїхав у с. Щимель, сказавши ОСОБА_10 , що поверне того ж дня. Коли Циганок прокинувся, то спитав, де його велосипед, він відповів, що велосипед узяв Рауш. Також зазначив, що він казав обвинуваченому не брати велосипед, але той його не послухав, пообіцявши скоро його повернути.

Окрім показань потерпілих і свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 24.08.2020 та відеозапису до нього, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_18 добровільно видала мобільний телефон, який містив пошкодження головного скла;

- протоколом огляду місця події від 24.08.2020, з якого слідує, що огляд проводився біля будівлі магазину «Обжора» (м. Сновськ, вул. 30 років Перемоги, 33ж), під час якого вилучено велосипед, який ОСОБА_19 придбала у ОСОБА_7 . На додатку до вказаного протоколу міститься наклеєний клаптик паперу, на якому зазначено « ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- протоколом слідчого експерименту та відеозапису від 09.09.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_11 під час проведення слідчої дії показав, де він спав у будинку АДРЕСА_2 , як виходив уночі з будинку. Також вказав, де він побачив ОСОБА_7 , який рухався до будинку, а потім виходив із будинку з телефоном рожевого кольору, який мав розбите скло;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису від 04.12.2020, за яким ОСОБА_7 детально відтворив обставини крадіжки мобільного телефону ОСОБА_9 та вказав, де в будинку знаходився викрадений телефон та відпочивали господарі будинку.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України як крадіжка, вчинена повторно; та за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням у житло; з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого на недоведеність «поза розумним сумнівом» його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінальних правопорушень.

Усі потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Під час судового розгляду даного кримінального провадження у місцевому суді, вони були приведені до присяги.

Колегія суддів не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілих і свідків, оскільки вони є логічними, послідовними й узгоджуються як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні, та повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У той же час, обвинуваченим не було надано жодних доказів, які б спростовували свідчення вказаних осіб і доводили його невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Відтак, позицію ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, що передбачений санкціями ч.2 та ч.3 ст.185 КК України, застосувавши положення ч.1 та ч.4 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2021 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4