Справа № 216/4144/22
Провадження № 1-кп/216/746/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області
Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000147 від 20 вересня 2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Кардашинка, Голопристанського району, Херсонської області, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, неодруженого, зареєстрованого заадресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , учасника АТО, військовослужбовця контрактної служби, інспектора прикордонної служби 2 категорії кулементника групи наземної розвідки відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого сержанта, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу № 343-ОС від 07.07.2021 року в.о. начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України підполковника ОСОБА_6 , старшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії кулеметника групи наземної розвідки відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в України.
Будучи військовослужбовцем контрактної служби, старший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі-Статут), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, старший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 24 лютого 2022 року старший сержант ОСОБА_5 вирішив не з`являтися на службу без поважних причин та в подальшому тимчасово ухилитись від військової служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами.
Реалізуючи свій умисел, старший сержант ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення статутних вимог, 24.02.2022 достовірно знаючи, що зобов`язаний прибути до НОМЕР_1 прикордонного загону, який на той час дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 , не з`явився на службу без поважних причин, командування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про причини неявки та місце свого перебування не повідомив.

В подальшому, 18.07.2022 інспектор прикордонної служби 2 категорії кулеметника групи наземної розвідки відділення розвідки прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 старший сержант ОСОБА_5 прибув до тимчасового місця дислокації НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України за адресою: АДРЕСА_4 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, в період часу з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року старший сержант ОСОБА_5 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до НОМЕР_1 прикордонного загону безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вжив жодних заходів для з`явлення до НОМЕР_1 прикордонного загону, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, старший сержант ОСОБА_5 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до НОМЕР_1 прикордонного загону не надав.

Таким чином ОСОБА_5 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, а саме як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

17.10.2022 року в ході підготовчого розгляду між прокурором та обвинуваченим було укладено угоду про визнання винуватості, яку вони підписали, при чому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних вище обставин і кваліфікації.
За умовами Угоди про визнання винуватості сторони погодили покарання із застосуванням ст.ст.53, 69 КК України, а саме призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 6000 (шість тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 102 000 (сто дві тисячі) гривень.
Прокурор підтримав укладену з обвинуваченим угоду та просив її затвердити. Вказав на те, що цілком розуміє обмеження щодо оскарження вироку, в разі затвердження Угоди. Крім того, вважав, що є підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 6000 неоподаткованих мінімумів громадян, а саме 102 000 гривень, оскільки обвинувачений визнав провину, щиро покаявся, сприяв розкриттю злочину.
Обвинувачений, захисник в судовому засіданні також просять затвердити угоду та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззаперечно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину за викладених обставин.
Перед затвердженням угоди учасникам кримінального провадження роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, відповідно до якої наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є:
1) для підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.
Згідно із ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого, що він цілком розуміє:
1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив угоду на відповідність вимогам Кримінального Кодексу України та Кримінально-процесуального Кодексу України. Підстав для відмови в затвердженні угоди не вбачається, оскільки:
1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону;
2) умови угоди відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) не існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
При призначені покарання визначеного угодою від 17.10.2022 року суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України є осудним. Суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є учасником бойових дій.
Відповідно до ст.12 КК України правопорушення передбаченого ст. 407 ч.5 КК України відносить до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Обставинами, згідно ч.1 та 2 ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, посткримінальну поведінку, бажання боронити державу від агресора.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відсутні.
Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання більш м`якого виду основного покарання .
Беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, та, надавши оцінку усім обставинам кримінального провадження, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проходження служби, відсутність тяжких наслідків від кримінального правопорушення, твердження обвинуваченого про те, що він усвідомив свою вину у скоєному, про що жалкує, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами в угоді покарання не суперечить вимогам чинного законодавства, та дає суду підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв відповідно до за ст. 12 КК України тяжкий злочин, і запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України та на підставі 58 КК України, вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу у розмірі 6 000 неоподаткованих мінімумів громадян у розмірі 102 000 грн.
Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, а саме те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, а розмір штрафу значний, суд, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, вважає необхідним призначити штраф розстрочивши його виплату рівними частками на 10 місяців.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з врахуванням, що передбачена ч.2 ст. 50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладену 17.10.2022 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря нарколога не перебував і не перебуває.
Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим в судовому засіданні згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та призначення обвинуваченому узгодженої між сторонами угоди міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.
На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 314,369, 370, 374-376, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Угоду від 17.10.2022 року укладену прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості обвинуваченим по кримінальному провадженні 0000147 від 20 вересня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - затвердити.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 17.10.2022 року покарання із застосуванням ст.69 КК України штраф в розмірі 6000 (шість тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 102 000 (сто дві тисячі) гривень, із розстрочкою виплати штрафу рівними частинами строком на 10 місяців по 10 200 грн. щомісяця.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, з урахуванням обмежень передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з Журналом судового засідання та подачі на нього своїх зауважень.

Суддя ОСОБА_1