КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» кримінальне провадження № 0002831 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Враховуючи вирок від 17.05.2021 року Деснянського районного суду м. Києва, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців, за правилами ст. 71 КК України (сукупністю вироків), з врахуванням вимог ст. 72 КК України, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк покарання ОСОБА_6 суд визначив рахувати з 10 січня 2022 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення з 13.11.2021 року по 09.01.2022 року, включно.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 13.11.2021 року приблизно о 16 год. 40 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Reserved», що розташований ТРЦ «Океан Плаза» за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, переконавшись, що поряд немає працівників магазину та скориставшись тим, що за ним ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, вирішив повторно, таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв куртку чоловічу, вартістю 2079,20 грн., два светри чоловічих, вартістю 2558,40 грн., двоє штанів чоловічих, вартістю 2238,40 грн., а всього товару на загальну суму 6876 грн., з яким направився до примірочних кабінок.
Перебуваючи в одній з кабінок, ОСОБА_6 , діючи таємно, користуючись відсутністю сторонніх осіб, пошкодив сигнальні магнітні кліпси, якими було обладнано товар, після чого заховав вищезазначений товар до рюкзака та направився до виходу.
З викраденим товаром який є власністю ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», на загальну суму 6876 грн., ОСОБА_6 не оплативши, пройшов повз касу та покинув приміщення магазину.
Тобто, ОСОБА_6 визнається винним за ч.2 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

На вказаний вирок прокурор Голосіївської окружної прокуратури подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. З урахуванням вироку від 17.05.2021 року Деснянського районного суду міста Києва, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 ( шість) місяців, за правилами ст. 71 КК України ( сукупністю вироків), з врахуванням вимог ст. 72 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки З (три) місяці. В іншій частині оскаржуваний вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, визначених у ст. 12 КК України, а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також зазначив, що обвинувачений не зайнятий суспільно-корисною працею, його поведінка має явно виражений антисоціальний характер, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 22.05.2014 року був засуджений Червоноградським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік, 10.11.2020 року засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, від відбування якого 04.01.2021 року звільнений по відбуттю, 17.05.2021 року засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяці (покарання не відбув), тобто вчиняв корисливі злочини проти власності та на шлях виправлення не став.
Таким чином, Голосіївським районним судом м. Києва, в порушення зазначених вимог Кримінального кодексу України, не надано належної оцінки особі засудженого, який вчиняв умисні корисливі злочини та не розкаявся у їх вчиненні.
Отже, на переконання апелянта, призначене покарання ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погодившись з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і прокурором вирок суду в цій частині не оскаржується.

Переглядаючи в порядку ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в межах апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, яке не відповідає положенням 65 КК України та меті покарання.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, вищевказаних норм закону про кримінальну відповідальність дотримався.

Так, при призначенні покарання суд першої інстанції, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, використовуючи не надмірні, а лише необхідні та зумовлені загальною метою заходи, а також ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, його щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка помякшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, яке на переконання колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, суд належним чином врахував ту обставину, що ОСОБА_6 вироком Деснянського районного суду м. Києва був засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, однак покарання не відбув, і до його повного відбуття вчинив новий злочин, в якому він обвинувачується та його вина доведена судом, а тому призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Свої висновки суд достатньо обґрунтував і з цими висновками повністю погоджується колегія суддів, а тому вважає наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи безпідставними, які не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 законним, обгрунтованим та належним чином мотивованим, призначене покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для його скасування та ухвалення апеляційним судом свого вироку з призначенням більш суворого за своїм розміром покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002831 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3