Справа № 932/4844/22
Провадження №1-кс/932/2493/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області cт. лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Дніпропетровська, маючої середню освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 13.05.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області cт. лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_6 у невстановлений слідством час виник умисел на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» з метою його подальшого збуту.

Так, у невстановлений слідством час, в невстановленому місці, ОСОБА_6 придбала невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс».

Після чого, у ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виник злочинний умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», для чого остання вступила в домовленість з ОСОБА_8 стосовно продажу їй особливо небезпечного наркотичного засобу «канабісу» за грошові кошти у розмірі 200,00 гривень, при цьому призначивши останній зустріч 25.08.2022 об 15 годині 30 хвилин на перехресті вулиці Вітчизняної та провулку Гагринського у м. Дніпрі.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на здійснення незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу «канабісу», прибула до магазину, який знаходиться на перехресті вулиці Вітчизняної та провулку Гагринського у м. Дніпро, при цьому незаконно зберігаючи вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб при собі, де знаходячись біля вказаного магазину, за попередньою домовленістю про зустріч з ОСОБА_8 шляхом продажу за грошові кошти в сумі 200 гривень, 25.08.2022 об 15 годині 25 хвилин незаконно збула останній, один паперовий згорток з речовиною зеленого кольору рослинного походження, яка згідно з висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1133 від 16.07.2015 року являється особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», загально масою в перерахунку на суху речовину складає 2, 3201 грама.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікується за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

Так, 25.08.2022 об 17 годині 19 хвилин на ділянці місцевості быля будинку АДРЕСА_2 було затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.08.2022 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою та підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності.
Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, яке їй загрожує у разі визнання її вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування чи суду. Вона не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи. Крім того, остання, будучи 13.05.2021 засудженою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська до позбавлення волі строком на 5 років, ухиляється від виконання вироку суду, тим самим переховується. тобто існує реальний ризик, передбачений у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим останній необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Є також підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 , може вчинити новий злочин, оскільки остання будучи притягнутої до кримінальної відповідальності знов вчинила злочин. .
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та ризиків, передбачених п. п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання її винуватості у вчинені інкримінованого злочину, є підставами для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, зазначив, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні прокурор повністю підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 , заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання, посилаючись на відсутність ризиків зазначених слідчим та прокурором. Так, суду пояснила, що ОСОБА_6 не куди не скривалась, була присутня на засідання Верховного Суду 31 травня 2022 року, що підтверджується копією постанови. Крім того, в неї є мати, повнолітня донька тому не можна казати про відсутність соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_6 має тяжке захворювання. За таких підстав, просить суд, застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Підозрювана ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала свого захисника, просила обрати їй більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
В провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001039 від 30 червня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.
В рамках даного кримінального провадження, 25 серпня 2022 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.
26 серпня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші відомості.
У судовому засіданні прокурором доведене, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, а саме - протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 25.08.2022; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_8 від 25.08.2022; протокол огляду та ідентифікації грошових коштів; протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду місця події від 25.08.2022; протокол проведення НСРД; висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 26.08.2022.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).
Що стосується зазначених , стороною обвинувачення ризиків, то вважаю за необхідне зазначити наступне.
Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, сторона обвинуваченням обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, яке їй загрожує у разі визнання її вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування чи суду. Вона не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи. Крім того, остання, будучи 13.05.2021 засудженою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська до позбавлення волі строком на 5 років, ухиляється від виконання вироку суду, тим самим переховується. тобто існує реальний ризик, передбачений у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим останній необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Однак, слід зауважити, наступне, посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 перебувала в розшуку в зв`язку з невиконанням вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2021 року нічим не підтверджено.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання ОСОБА_6 нікуди не скривалась, що фактично підтверджується матеріалами клопотання, а саме 30.06.2022 року було внесено до ЄРДР матеріали, тобто про місце мешкання ОСОБА_6 органам досудового слідства було достовірно відомо, за таких підстав не можна говорити про те, що остання скривалась від виконання вироку, бо її ніхто і не намагався направити на його виконання.
Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України , слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Дійсно, ОСОБА_6 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності , та в цілому існує ризик скоєння останньою іншого кримінального правопорушення.
Частина перша статті 183 КПК України визначає тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частинами першою-другою статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові (стаття 199 КПК України). Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Суд враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Між тим, доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, має постійне місце проживання, ту обставину, що всі докази слідством фактично зібрані, дає підстави вважати, що тримання обвинуваченого під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 ..

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , її вік, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Разом з тим, враховуючи обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючи дані та міцність соціальних зв`язків підозрюваної ОСОБА_6 , особу підозрюваної, наявність тяжкого захворювання, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 домашній арешт, шляхом заборони залишати житло цілодобово, оскільки вказаний запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Статтею 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахування зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

При цьому цілодобовий домашній арешт, є найсуворішим запобіжним заходом після тримання під вартою, має найбільші обмеження щодо прав людини.

Таким чином, прихожу до висновку про доцільність обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього в межах строку досудового розслідування, оскільки наявність обґрунтованої підозри та ризику , передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, унеможливлює застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, тому що жоден із таких, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваної ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області cт. лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто з 27 серпня 2022 по 27 жовтня 2022.
Покласти на підозрювану ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатись із м. Дніпро без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити дію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 00 год. 00 хв. 27.10.2022.
Контроль за виконанням ухвали покласти на ГУНП в Дніпропетровській області, старшого слідчого слідчої групи у даному кримінальному провадженні та старшого групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.
Вручити копію цієї ухвали підозрюваній та прокурору негайно після її оголошення.
Попередити підозрювану, що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваній, що працівники Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в її житло в будь-який час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на неї обов`язків.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1