УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇ НИ
19 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 535/364/21

провадження № 51-2753ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від

22 грудня 2021 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 7 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Диканського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Лугини Лугинського району Житомирської області, жительку

АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі

6800 грн із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 7 червня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винною і засуджено за те, що вона 22 січня 2020 року близько 18:40, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chery Sor», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 3040 км/год по автодорозі Н-12 «СумиПолтава», проїжджаючи поряд із будинком АДРЕСА_2 , не врахувала дорожньої обстановки та погодних умов, не переконалася у відсутності на проїзній частині перешкод для подальшого руху, порушуючи вимогу п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР), яка встановлює, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що з технічної точки зору має причинний зв`язок із виникненням дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), здійснила наїзд на ОСОБА_6 , яка рухалася на велосипеді марки «Либідь» попереду в попутному напрямку, і цим спричинила потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, не доведена, а висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах. Посилається на сумнівність походження медичної документації та сформованого на її основі експертного висновку. Стверджує, що слідчий отримав оптичні диски з медичних установ незаконно. Зазначає, що суд не в повній мірі дослідив висновок судово-автотехнічної експертизи від 31 серпня 2020 року № 574, а висновок від

18 січня 2021 року № 47 не досліджувався взагалі. Зазначає, що сторона обвинувачення не довела факту порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Як передбачено ст. 433 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Статтею 370 КПК регламентовано, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як убачається з матеріалів за скаргою, сторона захисту не оспорює факту зіткнення автомобіля з велосипедом, однак вважає, що ДТП сталася з вини потерпілої, а його підзахисна не мала можливості уникнути пригоди.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, зроблено на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах.
Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілої

ОСОБА_6 , яка повідомила суду, що 22 січня 2020 року на вул. Полтавський шлях у смт Котельва її збила машина під керуванням ОСОБА_4 . Оскільки вона знала останню, поліцію вирішила не викликати. Засуджена допомогла їй піднятися та пообіцяла відремонтувати велосипед, який вони залишили на чужому подвір`ї неподалік від місця ДТП. Самі пішли до лікарні, де їй зробили рентген голови, а через пару днів ще й рентген ребер та ніг. Перелом ребер на рентгені виявлено не було, на ногу наклали гіпс. Оскільки біль у грудній клітці не проходив, на початку березня вона звернулася до медичного центру «Медіон», там у неї виявили перелом ребер; свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали, що 22 січня 2020 року потерпіла і засуджена прийшли до церкви, розповіли їм про обставини ДТП. Потерпіла постійно скаржилася на погане самопочуття та біль у спині, тому вони пішли до лікарні; свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що взимку на своєму подвір`ї знайшов незнайомий пошкоджений велосипед синьо-зеленого кольору з жіночою рамою з погнутим колесом, який він викотив на вулицю, через декілька днів велосипед зник; свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що 25 січня 2020 року його викликали на огляд ОСОБА_6 , яка скаржилася на головний біль, біль у грудній клітці та на нозі. На рентгенівських знімках лікар-рентгенолог виявив пошкодження щиколотки, перелому ребер виявлено не було. Зазначив, що рентген робили на старому апараті і потім з цього приводу проводилася службова перевірка; свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що, повертаючись додому, поряд з своїм будинком побачив жіночий велосипед, який лежав на землі, на ньому було розбите заднє колесо, зігнутий щиток, на сидінні не було покриття, рама жіноча, оскільки за велосипедом ніхто не приходив, він його відремонтував і залишив у себе до того часу, доки його не забрали працівники поліції; свідка ОСОБА_12 , яка показала суду, що потерпіла

ОСОБА_6 , (точної дати не пам`ятає) зверталася до приймального відділення ЦРЛ зі скаргами на головний біль та біль у нозі.
Такі показання потерпілої і свідків підтверджуються іншими доказами, а саме: даними з витягу з ЄРДР від 25 січня 2020 року, згідно з яким 24 січня 2020 року від ОСОБА_13 надійшло повідомлення про те, що її мати ОСОБА_6 22 січня 2020 року збила машина під керуванням ОСОБА_4 ; даними протоколу огляду автомобіля «Chery Sor» від 25 січня 2020 року з фототаблицею до нього, яким установлено пошкодження, наявні на цьому автомобілі; даними протоколу огляду місця події від 26 січня 2020 року з схемою та фототаблицею до нього, на якому зафіксовано місце ДТП, проїзну частину, її розміри, наявність дорожніх знаків та освітлення; даними із журналу Котелевської центральної районної лікарні, у якому зазначено перелік отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та обставини отримання цих ушкоджень; висновком судово-медичної експертизи від

19 лютого 2020 року № 162, відповідно до якого в ОСОБА_14 встановлено легкі тілесні ушкодження; постановою слідчого від 28 лютого 2020 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_13 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, яка постановою від 1 квітня

2020 року скасована, а матеріали направлено для подальшого досудового розслідування; даними протоколів тимчасового доступу до речей і документів від

24 квітня та 19 травня 2020 року, відповідно до яких на підставі ухвал слідчого судді, слідчим вилучено з КНП «Котелевський центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторну картку потерпілої ОСОБА_6 , журнали реєстрації для хворих, журнали запису рентгенологічних досліджень та магнітно-резонансна томографія; клопотанням ОСОБА_6 від 12 червня 2020 року про долучення до матеріалів кримінального провадження рентгензнімків на її ім`я, висновку рентгенологічного кабінету «Shitek», рентгенологічних досліджень, виписок із магнітно-резонансної томографії головного мозку, консультації лікаря ортопеда-травматолога; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 10 липня

2020 року № 686, згідно з яким на підставі представленої додаткової медичної документації у ОСОБА_6 встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; даними слідчих експериментів від 10 та 18 серпня 2020 року з фототаблицею та схемами; висновком судово-автотехнічної експертизи від 31 серпня 2020 року № 574, згідно з яким

ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом

ОСОБА_6 шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР; висновком комісійної судово-медичної експертизи від 16 жовтня 2020 року № 118, відповідно до якого

в ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому задніх відрізків 6, 7, 8, 9 ребер справа, перелом середнього відрізку 11 ребра зліва, обширний забій м`яких тканин зі синцями правої здухвинної ділянки з переходом на попереково-крижову ділянку, крайовий перелом зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки, забій м`яких тканин у ділянці лівого гомілково-ступеневого суглоба, синці по внутрішній поверхні обох стегон у верхній третині, синці обох гомілок, також зазначено, що за давністю всі тілесні ушкодження не суперечать указаній у постанові даті 22 січня 2020 року, механізмом заподіяння тілесних ушкоджень була взаємодія тіла потерпілої з транспортним засобом та дорожнім покриттям під час ДТП, у якій вона брала участь, як велосипедист; висновком судової експертизи лакових матеріалів та покриттів від 10 листопада 2020 року № 379, згідно з яким велосипед марки «Либідь», наданий для дослідження, був перефарбовуваний у кустарних умовах, попередній колір велосипеда темно-бірюзовий типу металік; висновком судово-автотехнічної експертизи від 18 січня 2021 року № 47, у якому експерт надав відповіді, виходячи із двох варіантів, згідно з показання ОСОБА_6 та

ОСОБА_4 ; висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи від 19 лютого 2021 року № 19/121/122 й іншими доказами.

Дослідивши вказані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість, достовірність та визнав їх такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Відповідно до статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , апеляційний суд дотримався зазначених вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вирок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку відповідно до ст. 94 КПК. Про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 цього Кодексу в касаційній скарзі не йдеться.
Доводи касаційної скарги захисника про недопустимість як доказу медичної документації потерпілої ОСОБА_6 , перенесеної на оптичний диск для долучення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими.
Такі твердження сторони захисту вже були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, на них суди дали вичерпну та розгорнуту відповідь, яку колегія суддів вважає правильною.
Так, суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду, зазначив, що відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У суді першої інстанції слідчий ОСОБА_15 показав, що потерпіла ОСОБА_6 12 червня 2020 року подала йому клопотання про долучення до матеріалів провадження медичні виписки та рентгензнімки. На підставі цього було призначено експертизу. Експерт заявив клопотання про надання додаткових документів, зокрема дисків МРТ головного мозку та рентгенологічного дослідження в електронному вигляді. За його телефонним запитом медичні установи, у яких потерпіла проходила обстеження, у добровільному порядку надали ці диски. Він особисто їздив до медичних установ за дисками, які він відвіз до експертної установи. Ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ указані заклади не вимагали, тому він отримав ці електронні диски в порядку ст. 93 КПК. Зазначив, що на цих дисках міститься та ж інформація, що і в паперових виписках, які добровільно надавала потерпіла, але тільки в електронному вигляді.
Отже, захисник безпідставно виходить із того, що надані слідчому оптичні диски було отримано поза процесуальним порядком. З урахуванням вищевказаних кримінальнопроцесуальних норм, якщо потерпілий добровільно надає доступ до речей або документів, які перебувають у його володінні, іншій стороні або експерту, то така дія не вимагає дозволу слідчого судді. Такий дозвіл потрібен лише в разі, якщо необхідно примусити особу в інтересах кримінального провадження робити те, що вона відмовляється робити добровільно.
При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав уважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.
З огляду на викладене колегія судді не вбачає підстав для визнання долучених до матеріалів справи оптичних дисків недопустимими доказами.
Також не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про те, що місцевий суд не в повній мірі дослідив висновки судово-автотехнічної експертизи від 31 серпня 2020 року № 574 та від 18 січня 2021 року № 47. З матеріалів за скаргою убачається, що суд першої інстанції належним чином проаналізував та дав відповідну оцінку цим висновкам.

Також є непереконливими посилання ОСОБА_5 на недоведеність факту порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху.
Колегія суддів касаційного суду, відхиляючи доводи касаційної скарги в цій частині, виходить із того, що згідно з висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи від 19 лютого 2021 року

№ 19/121/122 у дорожній ситуації, що склалася, у діях водія автомобіля «Chery» ОСОБА_4 вбачаються невідповідності до вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди. Також у висновку зазначено, що ОСОБА_4 мала технічну можливість запобігти наїзду на потерпілу шляхом своєчасного екстреного гальмування та зниження швидкості руху керованого нею автомобіля до швидкості руху велосипедиста. Технічна можливість попередити виникнення ДТП не залежала від односторонніх дій велосипедиста ОСОБА_6 , а цілком визначалася діями водія ОСОБА_4 , яка завчасно не застосувала засобів екстреного гальмування для уникнення цієї пригоди.
Також згаданою експертизою встановлено, що під час першої фази наїзду автомобіля на велосипедиста у потерпілої утворилися тілесні ушкодження на її нижніх кінцівках, а під час другої фази відкидання тіла потерпілої з велосипеда, закидання на капот і лобове скло автомобіля у потерпілої на тілі утворилися тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правої крижово-здухвинної ділянки та переломи 6, 7, 8, 9 ребер справа і 11 ребра зліва.
Таким чином, Суд касаційної інстанції погоджується з рішеннями судів першої

та апеляційної інстанцій і доходить висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, і положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було,

а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними в касаційній скарзі захисника, Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 7 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3