У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року, якою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1

- підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.5 ст. 191 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.11.2022 включно з визначенням розміру застави в 198 480 ( сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят ) гривен.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.11.2022 включно з визначенням розміру застави в 198 480 ( сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят ) гривен.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.
На думку захисника, стороною обвинувачення не була доведена обґрунтованість підозри та наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Також захисник зазначає, що зважаючи на дані про особу підозрюваного, до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Окрім того, на думку захисника, визначений розмір застави є занадто непомірним для підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню № 0000083 від 31.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.5 ст. 191 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , підозрюється в тому, що будучи слюсарем по устаткуванню подачі палива в «Локомотивне Депо Миколаїв» в період з 14.03.2022 по 19.03.2022, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи за попередньою змовою з в.о. начальника «Локомотивного Депо Миколаїв» ОСОБА_8 та в.о. начальника бази палива ОСОБА_9 , здійснив на користь ТОВ «Корпорація бузькі кар`єри» розтрату майна акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме дизельного палива в кількості 70?000 літрів на суму 1?710?518,64 грн., чим завдав збитки державі у особливо великому розмірі, окрім того, ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, зберігав вогнепальну зброю « Сталкер М906- UK», калібру 9 мм, без передбаченого законом дозволу.

05.09.2022 р. ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 5 ст. 191 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор вважав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних злочинів, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Врахував дані про особу, ступінь встановлених ризиків, обставини двох кримінальних правопорушень і дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти встановленим при розгляді клопотання ризиків.
Прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 191 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , віднесене до категорії особливо тяжких корисливих злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, відноситься до тяжких злочинів в сфері незаконного обігу зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та погоджується з зазначеним слідчим суддею, що до доводів сторони захисту про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слід віднестись критично, з урахуванням того, що останній після виявлення ознак протиправної діяльності не сприяв органу досудового розслідування, а вчиняв дії з метою приховання слідів злочину та затягуванню збору доказів, що, у свою чергу, свідчить про те, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти встановленому при розгляді клопотання ризику переховування від слідства та суду та ризику продовження або вчинення аналогічних злочинів, враховуючи тяжкість інкримінованого особі правопорушення та особу підозрюваного.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в сумі 198 480 ( сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривен, оскільки, внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення, його майновий стан.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: