У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 621/2813/20

№ 1-і/183/48/22

27 червня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника служба у справах дітей ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

Згідно до вимог ст. 331 КПК України прокурор Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ..
В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що відповідно до розпорядження ВС №11/0/9-22 від 18.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суду Донецької, Харківської та Херсонської областей)» змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

У провадженні Балаклійського районного суду Харківської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.06.2022 року стосовно ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». У порядку ст. 615 КПК України строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено до 01.07.2022 року.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 року № 2102-IX відповідно до пункту 31 частини 1 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», по всій території України введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

З 24.02.2022 року та по теперішній час на території Харківської області проводяться бойові дії.

Також, Верховною Радою України прийнято Закон України від 03.03.2022 року № 2111-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів в умовах воєнного стану», який набрав чинності.

Відповідно до частини 5 статті 615 КПК України (в редакції зазначеного Закону), на час дії воєнного стану в разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці.

Також, згідно з положеннями частини 6 статті 615 КПК України, у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Так, відповідно до вимог ст. 615 КПК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 продовжено строком до 01.07.2022 року включно та на теперішній час останній утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.07.2020 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , де побачили раніше незнайомого ОСОБА_9 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Після чого у ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, що належить ОСОБА_9 . З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_4 , розуміючи, що потерпілий ОСОБА_9 перебуває в безпорадному стані внаслідок алкогольного сп`яніння, підійшли до останнього, стали обшукувати потерпілого ОСОБА_9 , та користуючись безпорадним станом потерпілого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи відкрито, повторно, ОСОБА_8 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_4 , у присутності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розуміючи що їх дії помічені останніми, витягнули з кишені куртки ОСОБА_9 полімерний пакет, в якому знаходились грошові кошти в сумі 80.000 грн. та 1.300 доларів США (станом на 25.07.2020 року згідно офіційного курсу Національного банку України становить 36.241,27 грн.). Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 покинули місце вчиненого злочину та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 значну шкоду на загальну суму 116.241,27 грн., тобто на суму понад сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

27.06.2020 року приблизно о 00.00 годині ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебували біля «Будинку Побуту» АТ «РЕМ-СЕРВІС», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 виник єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна з приміщення зазначеної будівлі. З метою реалізації свого злочинного умислу, знаходячись поблизу вищезазначеного «Будинку Побуту» ОСОБА_4 , діючи єдиним умислом за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, розподіливши свої ролі, діяли наступним чином: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , діючи повторно, почали спостерігати за обстановкою з метою попередження інших у разі появи сторонніх осіб. Тим часом ОСОБА_15 , реалізуючи єдиний умисел, підняв ОСОБА_16 на другий поверх вищезазначеної будівлі, де ОСОБА_16 , пошкодивши віконну раму, через утворений отвір проник до приміщення по ремонту мобільних телефонів ФОП « ОСОБА_17 », розташованого на другому поверсі будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_9 » АТ «РЄМ-СЕРВІС» за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав мобільний телефон ТМ «Lenovo А6010», вартістю 1.200 грн та грошові кошти в сумі 24.032 грн., які належать ОСОБА_17 та передав викрадене майно через вікно ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .. Заволодіши викраденим майном, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 покинули місце вчиненого кримінального правопорушення та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на суму 25.232 грн..

22.07.2021 року приблизно о 16.30 годині поблизу житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 знаходився разом з ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_23 , де у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном марки «IPhone 5S», який належить ОСОБА_23 .. Також, 22.07.2021 року приблизно о 16.30 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації свого злочинного умислу, наблизився до ОСОБА_23 , у якого, маючи на меті корисний мотив, в присутності сторонніх осіб, шляхом ривка з рук останнього, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «IPhone 5S» та відбіг від потерпілого на незначну відстань продовжуючи утримати у себе телефон. Потерпілий ОСОБА_23 , зрозумівши що ОСОБА_4 відкрито, з корисливих мотивів, заволодів його мобільним телефоном та не має намір повертати його, викравши його злочинні дії, почав вимагати у ОСОБА_4 повернути майно, яким він незаконно заволодів. Після чергової вимоги повернути ОСОБА_4 майно, останній, продовжуючи реалізувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою подолання можливого опору з боку ОСОБА_23 , наніс останньому не менше десяти ударів кулаками в область голови і тулуба потерпілого, та не менше десяти ударів взутими ногами в область голови і тулуба потерпілого, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_23 тілесні ушкодження у вигляді синців та садна на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Заволодівши чужим майном, ОСОБА_4 покинув місце вчиненого злочину та розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_23 майнову шкоду на загальну суму 1.650,00 гривень.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 в сукупності обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України крадіжка, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому; ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України грабіж, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому напад з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднане із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Приписами ч. 1 ст. 178 КПК України зазначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкі злочини, за які згідно з санкціями відповідних статей Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

На даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою ухилитися від подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаних злочинів,останній може переховуватись від суду.

Про наявність ризику того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду також свідчить те, що останній раніше судимий, не працює, вчинив злочин під час іспитового строку, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння злочинів. Одночасно ці обставини також свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, вчиняючи злочини про власності з метою здобуття засобів для існування.

Враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_4 відомо місце проживання потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, він може здійснити спробу незаконного впливу на потерпілих та свідків, в тому числі шляхом здійснення погроз з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях.

У сукупності ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Також прокурор зазначила, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_4 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є недостатніми та недоцільними, оскільки вони не можуть забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили змінити відносно її підзахисного запобіжний захід на домашній арешт.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 підтримала думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання, вислухавши обґрунтування прокурора, думку захисника, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та обвинуваченого, суд прийшов до таких висновків.

Згідно до Указу Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 року № 2102-IX відповідно до пункту 31 частини 1 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

З 24.02.2022 року по теперішній час на території Харківської області проводяться бойові дії.

Також, Верховною Радою України 03.03.2022 року за № 2111 -IX прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів в умовах воєнного стану», який набрав чинності.

Відповідно до частини 5 статті 615 КПК України (в редакції зазначеного Закону), на час дії воєнного стану в разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці.

Також, згідно з положеннями частини 6 статті 615 КПК України, у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду № 11/0/9-22 від 18.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської Областей) змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Таким чином суді вважає, що подане прокурором клопотання підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч. 3 ст.186 КК України, одно з яких віднесено законом до категорії тяжких, виходячи з наявних доказів.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч. 3 ст.186 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочинів, один з яких віднесений до тяжких, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_4 суспільно корисною працею не займається, джерел доходів, крім скоєння злочинів також не має, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зв`язків. Крім того, місцем реєстрації ОСОБА_4 є тимчасово окупована територія України. Тому суд вважає, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_4 01.06.2020 року засуджений Зміївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 153 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Однак в теперішній час знову обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень. Таким чином слідчий суддя вважає, що наявний ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих прокурором матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 ніде не працює, тому офіційні джерела доходів в нього відсутні, підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, один з яких віднесено законом до тяжких, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, в тому числі, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з наданих прокурором доказів, ОСОБА_4 раніше судимий, підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, один з яких віднесено законом до тяжких та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі.
Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 , ніж тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

Крім того, у відповідності з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Тому суд вважає, що до ОСОБА_4 розмір застави встановлений бути не може.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, громадянина України, у вигляді тримання під вартою продовжити, строком до 23 серпня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1