У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.06.2022 Справа №607/8139/22

Провадження № 1-кс/607/2541/2022
м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна строк 60 діб відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Слідча СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000667 від 18 травня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ст.357 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000667 від 18 травня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ст.357 КК України.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 16 травня 2022 року близько 12:00 год. у ОСОБА_4 , який перебував біля банкомату «Приват Банк», що знаходиться за адресою: проспект Степана Бандери 38, м. Тернопіль, виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, викрав із банкомату «Приват Банку» банківську картку АТ "Альфа Банку" № НОМЕР_1 , номер рахунку № НОМЕР_2 .

В подальшому, заволодівши банківською карткою, не маючи наміру її повертати, близько 13 годин 30 хвилин, 16 травня 2022 року ОСОБА_4 , увійшов у приміщення маркету «Сім23», що за адресою: пр. Степана Бандери 76, м. Тернопіль, діючи умисно, з корисливих мотивів із метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та настання суспільно - небезпечних наслідків придбав товарно-матеріальні цінності на загальну суму 449,94 гривні, за які розрахувався, шляхом безконтактної оплати, знайденою раніше банківською карткою «Альфа Банку», що належить ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Окрім цього, після вчинення крадіжки, в цей же день, тобто 16.05.2022 року, близько 13 год. 10 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи біля банкомату «Приват Банку», що знаходиться за адресою: проспект Степана Бандери 38, м. Тернопіль шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, викрав із банкомату «Приват Банку» банківську картку АТ "Альфа Банку", номер рахунку № НОМЕР_2 , в повній мірі розуміючи, що вищезазначене картка, містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. Іп. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також згідно примітки до ст. 358 КК України, є офіційними документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, підтверджує та посвідчуює певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, видані повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити. Таким чином ОСОБА_4 викрав офіційний документ, який належав ОСОБА_7 , позбавивши її можливості використовувати банківську картку за призначенням. Після цього, ОСОБА_4 , з місця події зник, з викраденими офіційними документом - банківською карткою АТ "Альфа Банку" № НОМЕР_1 , номер рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , якою він розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційного документу вчинене з корисливих мотивів.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою ОСОБА_7 про вчинення злочину від 18.05.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.05.2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом огляду відеозапису від 16.05.2022 року; протоколом допиту свідка повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 18.05.2022 року; протоколом допиту підозрюваного; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 29.06.2022 року.
Мотивуючи подане клопотання, слідча посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.185 КК України яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, ч.1 ст. 357 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, та у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку слідчої, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, оскільки останній не працює, не має постійного джерела доходів, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, у разі визначення слідчим суддею розміру застави просить встановити такий у розмірі 80 ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у зв`язку із чим просить задовольнити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, у розкритті якого активно сприяв, у зв`язку з чим просив в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Окрім того зазначив, що здійснював захист територіальної цілісності України внаслідок військової агресії російської федерації, перебуваючи у Збройних силах України, та просить врахувати те, що після повідомлення йому про підозру він з`являвся на усі виклики до працівників поліції не порушуючи процесуальних обов`язків.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 підтримала думку свого підзахисного, та просить відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.
Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Слідчим суддею встановлено, що СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000667 від 18 травня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ч.1 ст.357 КК України.
29 червня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; ч.1 ст.357 КК України викрадення офіційного документу вчинене з корисливих мотивів.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.
На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідча обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ч.1 ст.357 КК України, зокрема такими є: витяг з ЄРДР №0000667 від 18 травня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ч.1 ст.357 КК України; заява про вчинення злочину від 18.05.2022 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.05.2022 року; виписка до угоди №6533521 за період 01.05.2022 по 18.05.2022; заява ОСОБА_4 про визнання вини у вчинених злочинах від 19.05.2022 року; протокол добровільної видачі від 30.05.2022 року; протокол огляду від 30.05.2022 року; постанова про визнання і приєднання до кримінального провадження речового доказу від 30.05.2022 року; постанова зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису; протокол огляду від 27.05.2022 року; акт огляду№124 від 06.06.2022 року, згідно якого в період який відноситься до інкриміновано ОСОБА_4 злочину, останній виявляв ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, що не досягає степені психозу чи вираженого недоумства тому міг давати звіт свої м діям та керувати ними, тощо; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 10.06.2022 року; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 25.06.2022 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.06.2022 року; вимога на ОСОБА_4 , згідно якої останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані слідчою до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчої та доданих до нього матеріалах.
Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, підозрюваним ОСОБА_4 не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку його непричетність до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також у викраденні офіційного документу вчиненого з корисливих мотивів за вчинення якого передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні №0000667 від 18 травня 2022 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 , оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення одного з них передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Окрім того, на переконання слідчого судді, наявність ризику вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, скоєння вказаних злочинів могло бути викликано, зокрема його скрутним матеріальним станом, а відтак є високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
За таких обставин зазначені в клопотанні слідчої ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими. Зазначені ризики у цьому кримінальному провадженні є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.
При цьому в клопотанні слідча просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.
Разом з тим, вивченням особи підозрюваного, під час розгляду клопотання, слідчим суддею вивчається можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків наведених слідчим у клопотанні та зазначених прокурором у судовому засіданні. Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, останній співпрацював із слідством, добровільно надав пояснення, в яких чітко виклав свою позицію.

Окрім цього слідчий суддя бере до увагу те, що ОСОБА_4 безпосередньо приймав участь у захисті територіальної цілісності України внаслідок збройної агресії російської федерації, перебуваючи на службі у Збройних силах України, а також його належну процесуальну поведінку після вчинення кримінального правопорушення, зокрема активне сприяння розкриттю злочину.
При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.
Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину (ч.4 ст.185 КК України) не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 р. зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 р. та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019 р.).
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам і буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_2 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).
За таких обставин клопотання слідчого до задоволення не підлягає.
Керуючись ст.ст.177, 178,181, 183, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до 23 год. 59 хв. 16.07.2022 року.
На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;
2)повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання або роботи;
3) утримуватися від спілкування з потерпілою та зі свідками в даному кримінальному провадженні;
4) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити до 23 год. 59 хв. 16.07.2022 року.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.
Після оголошення ухвали негайно доставити підозрюваного ОСОБА_4 до місця його проживання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1