ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1985/22 Справа № 932/5752/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000622 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зазначає, що в обвинувальному акті допущено технічну помилку в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.358 КК України, оскільки обвинувальний акт до суду скеровано у кримінальному провадженні за ч.4 ст.190 КК України та ч.3 ст.209 КК України, та обвинувачення сформовано таким чином - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах.
Вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення встановлених під час досудового розслідування в межах іншого кримінального провадження № 0000649 щодо ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, обвинувальний акт за яким скерований до суду 24.06.2021 року, що суперечить ст. 291 КПК України, яка не містить таких вимог.
Окрім того, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення та правова кваліфікація за кожним епізодом інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, із посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України.

Також, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, зазначені в обвинувальному акті не відповідають правовій кваліфікації дій обвинуваченого, зокрема, як слідує із змісту обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні шахрайства в особливо великих розмірах, у той час, коли в акті міститься посилання на ч. 4 ст. 358 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що формулювання обвинувачення не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, а тому зазначене свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, які заперечувати щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги до змісту та форми обвинувального акта. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні шахрайства в особливо великих розмірах, однак в обвинувальному акті міститься посилання на ч. 4 ст. 358 КК України.
Окрім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 не зазначено правову кваліфікацію за кожним епізодом інкримінованих йому кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що свідчить про відсутність належного формулювання обвинувачення, так як не зрозуміло, яке саме діяння ставиться у провину обвинуваченому.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист, та відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Саме з обізнаністю із суттю обвинувачення в особи виникають й інші права: давати пояснення, показання (п.5 ч.3 ст.42 КПК України), надавати докази (п.2 ч.4 ст.42 КПК України) тощо.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відсутність належного формулювання обвинувачення не відповідає вищевказаним положенням кримінального закону, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України.
Посилання прокурора на те, що, в обвинувальному акті допущено технічну помилку в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.358 КК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено такі невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України, які перешкоджають призначенню судового розгляду.
З урахуванням наведеного, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4