ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/425/22 Справа № 711/777/22 Категорія: ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_5 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_6
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_6

суддів ОСОБА_7,ОСОБА_8

з участю секретаря ОСОБА_9

прокурораОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_2 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 липня 2022 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання збігається з місцем реєстрації; одруженого, має малолітню дитину на утриманні, раніше судимого:

-13.06.2003 Придніпровським районним судом міста Черкаси, за ч.2 ст.185 КК України, до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік;

-22.05.2007 Соснівським районним судом міста Черкаси, за ч.2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки;

-04.06.2008 Деснянським районним судом міста Києва, за ч.2 ст. 190 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.05.2007 року, остаточно застосовано до відбуття 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-04.06.2008 Деснянським районним судом міста Києва, за ч.2 ст.190, ст.71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-30.08.2012 Придніпровським районним судом міста Черкаси, за ч.2 ст.307, ст.69 КК України, до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-31.05.2019 Городищенським районним судом Черкаської області, за ч.2 ст.15- ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до 5 років позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 05 (п`яти) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_3 визнаний винуватим та засуджений за те, що 18.12.2021 року близько 18:00 годин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи мету злочинного збагачення, маючи умисел направлений на таємне заволодіння чужим майном, прибув до магазину «Велика Кишеня», який розташований за адресою: м.Черкаси, вул.Припортова 42/1, після чого, пересвідчившись у відсутності очевидців, за допомогою принесеного із собою пакету, що мав у собі в середині фольговану форму, яку було використано для подолання системи захисту в магазині, умисно, з корисливих спонукань, не маючи наміру оплачувати товар - таємно викрав чуже майно, а саме: портативні пристрої призначені для зарядки потужністю 10000 mAh в кількості 5 штук; зовнішні акумулятори з індикатором 32000 mAh в кількості 5 штук, після чого вийшов за турнікети касового залу біля входу в магазин, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин які не залежали від його волі, оскільки був затриманий охоронниками магазину.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_3 просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити призначене судом покарання. При цьому судом першої інстанції не взято до уваги дані про особу обвинуваченого, стан здоров`я, щире каяття, визнання вини, сімейний стан, аби застосувати більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, а вирок суду підлягає зміні в порядку ч.2 ст.404 КПК України виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Дії ОСОБА_3 судом кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченого висновок про доведеність винуватості та кваліфікацію його дій не оспорюється, який визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення та підтвердив фактичні обставини кримінального правопорушення, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно та об`єктивно, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, поведінку, який визнав винуватість в інкримінованому діянні, що свідчить про його відношення до скоєного, вчинив нетяжкий злочин, вчинив один епізод злочинної діяльності, раніше неодноразово судимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, на обліку у лікаря психіатра не перебуває та перебуває на обліку у лікаря нарколога, відсутність претензій з боку представника потерпілого.

Крім того, районним судом при призначенні покарання ОСОБА_3 було враховано пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Місцевим судом вірно в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України визначено ОСОБА_3 до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги обвинуваченого ОСОБА_3 про пом`якшення йому покарання, які зводяться до призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Районним судом при визначенні розміру та виду покарання враховані дані про особу обвинуваченого, взято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому призначення покарання саме в такому виді і розмірі 5 місяців арешту є справедливим, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_3 , то в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи медичного характеру, висновки медичних установ про неможливість його відбування покарання у виді арешту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_3 , який ніде не працює, неодноразово судимий, в тому числі за кримінальні правопорушення проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте це не привело до позитивних змін в його особистості й не створило у ньому готовності до самокерованої, правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який ніде не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, має не погашені судимості, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_3 у виді арешту та призначення іншого покарання із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права років - місяців позбавлення волі, тобто до пом`якшення на є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Місяць, що ніяким чином не впливає на мету покарання, передбаченого ст.65 КК України.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання, як на цьому наполягає обвинувачений, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання, при цьому призначив самий м`який вид покарання, передбачений санкцією статті обвинувачення та не в максимальному розмірі.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_3 покарання у виді арешту на 5 місяців через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу про безпідставне зазначення у вступній частині вироку вказівки про наявність у ОСОБА_1 судимості за вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.06.2003, який засуджений до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, оскільки дана судимість погашена.

Згідно вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іс¬питового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.

Відповідно до п.14 № 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.90 Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, до відомостей про особу підсудного, які мають значення для справи і які належить зазначати у

вступній частині вироку, крім тих, що прямо передбачені у ст.333 КПК України, належать, зокрема, й такі: місце роботи чи навчання, громадянство, участь у ОСОБА_4 війні, інвалідність, нагороди, дані про непогашену і незняту судимість. Дані про зняту чи погашену судимість не повинні заноситись до вступної частини вироку.

Враховуючи ту обставину, що покарання призначене ОСОБА_1 вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.06.2003 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням 75 КК України погашено, а отже останній вважається таким, що не має судимості відповідно до вимог ст.89 КК України.

За таких обставин, судимість ОСОБА_1 за вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.06.2003 не має кримінального правового значення, а відтак посилання на наявність у обвинуваченого такої судимості слід виключити з оскаржуваного вироку суду.

Згідно вироку суду першої інстанції, у вступній частині, двічі зазначена судимість за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 04.06.2018, яким ОСОБА_1 засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.71 КК України.

Колегія суддів вважає, що така обставина не утворює двох судимостей ОСОБА_3 , не має ніякого правового значення та ніяким чином не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 - змінити.

Виключити з вступної частини вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 липня 2022 року посилання суду на наявність у ОСОБА_1 судимості за вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.06.2003 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

В решті вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя -

Судді -