703/340/20
1-кп/703/329/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження №0001784 від 04 листопада 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ненадиха Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_12 , раніше судимого:

- 15 серпня 2012 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі;

- 06 грудня 2012 року Тетіївським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням по вироку Вишгородського районного суду від 15 серпня 2012 року призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. 13 серпня 2019 року відповідно до ст. 81 КК України умовно достроково звільнений від відбування покарання з не відбутим строком 2 роки 5 місяців 23 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_10 висунуто обвинувачення, яке сформульоване в обвинувальному акті, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документа за наступних обставин:

ОСОБА_10 , відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29 листопада 2019 року №31/10-5357, маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 02 червня 2008 року ВРЕР ДАІ з обслуговування Володарського, Ставищанського, Таращанського та Тетіївського районів при УДАІ ГУПВС України в Київській області, категорії «С», у грудні 2018 придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорії «А», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , виготовлене на його ім`я, яке згідно висновку експерта від 08 листопада 2019 року №1/1344 не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу, усвідомлюючи що це посвідчення, яке підтверджує його право на керування транспортним засобом, отримане ним з порушенням порядку його видачі, не в установі, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, незаконно, умисно, використовував його при керуванні транспортним засобом та 03 листопада 2019 року близько 11 години 00 хвилин будучи зупиненим по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області працівниками СРПП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, яким пред`явив вище вказане, завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовлене на своє ім`я, чим вчинив використання завідомо підробленого документа.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі, надати показання та відповідати на запитання щодо висунутого обвинувачення відмовився.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, сторона обвинувачення надала та посилається на наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні, а саме:

- рапорт старшого інспектора-чергового СРПП №3 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 03.11.2019 про надходження повідомлення про подію, зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України 03.11.2019 під №11857;

- рапорт поліцейського СРПП №2 Смілянського ВП ОСОБА_16 від 03.11.2019, яким останній доповів керівнику відділу поліції про подію, яка сталася під час несення служби, а саме про зупинку автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , в якого під час перевірки документів по базі було виявлено ознаки підробки посвідчення водія серії НОМЕР_1 ;

- протокол огляду місця події з таблицею зображень від 03.11.2019, складений начальником відділення СВ Смілянського ВП ОСОБА_17 , згідно з даними якого було оглянуто відрізок вулиці Незалежності в м. Сміла напроти будівлі КПП «Сервісний центр», де на узбіччі знаходиться автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 білого кольору, за кермом якого знаходиться ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який добровільно видав посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_10 » з ознаками підробки… Дане посвідчення вилучено в Смілянський ВП і поміщено в паперовий конверт…;

- висновок експерта від 08.11.2019 №1/1344, згідно з яким бланк посвідчення водія АІВ НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відповідає бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу. Ознак внесення змін в першопочатковий зміст даного посвідчення не виявлено;

- лист Черкаського НДЕКЦ від 08.11.2019 №19/124-11838 про результати перевірки посвідчення водія НОМЕР_1 за оперативно-пошуковою колекцією підроблених документів, за результатами якого встановлено збіг з аналогічним посвідченням водія у іншому кримінальному провадженні;

- протокол огляду предмету від 13.11.2019 посвідчення водія НОМЕР_1 ;

- лист Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області від 14.11.2019 №31/23/1-2167 у відповідь на запит, згідно з даними якого ОСОБА_10 на території Черкаської області посвідчення водія не отримував та права керування не має, із пропозицією звернення для отримання більш детальної інформації до СЦ МВС в Київській області;

- лист Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 29.11.2019 №31/10-5357, наданий у відповідь на запит від 14.11.2019 №20422, згідно з даними якого посвідчення водія НОМЕР_1 було видане 02.06.2008 ВРЕР ДАІ з обслуговування Володарського, Ставищанського, Таращанського та Тетіївського районів при УДАІ ГУМВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , категорії «С»;

- фотокопію посвідчення водія НОМЕР_1 від 29.05.2008 на право управління транспортними засобами категорії «С», «С1», яке дійсно видавалося ОСОБА_10 ;

- фотокопію постанови від 03.11.2019 про накладення на ОСОБА_10 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП;

- фотокопію квитанції від 05.11.2019 на сплату штрафу в сумі 510 грн., платник ОСОБА_10 ;

- речовий доказ посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке було вилучене під час огляду місця події 03.11.2019.

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали, що надані прокурором:

- витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0001784, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019 з правовою кваліфікацією - ч. 4 ст. 358 КК України;

- доручення про проведення досудового розслідування від 04.11.2019 слідчому ОСОБА_18 , без зазначення номера кримінального провадження;

- постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №000178¬3 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у іншому кримінальному провадженні;

- повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001784 від 04.11.2019;

- довідка про витрати на проведення експертизи в сумі 1099,07 грн.;

- вирок Тетіївського районного суду Київської області від 17.12.2012 у справі №1026/2064/12;

- ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.08.2019 у справі №711/6235/19.

Також, стороною обвинувачення заявлялися для виклику і безпосереднього допиту в судовому засіданні як свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (понятих під час огляду місця події від 03.11.2019) та поліцейського СРПП ОСОБА_16 , яким за доводами сторони обвинувачення було виявлено ознаки підроблення посвідчення водія.

У зв`язку з неодноразовими нез`явленнями зазначених свідків у судові засідання та незабезпечення їх присутності під час судового розгляду стороною обвинувачення, як це імперативно встановлено приписами ч.3 ст.23 КПК України, судовий розгляд неодноразово відкладався. Також судом у порядку ст.114 КПК України, для сторони обвинувачення неодноразово встановлювалися процесуальні строки для подання доказів, зокрема забезпечення явки в судове засідання свідків обвинувачення, про що постановлені відповідні ухвали із занесенням до журналу судового засідання (від 14.09.2022; 22.09.2022). Клопотань про застосування до свідків заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема у виді приводу, від сторони обвинувачення не надходило.

У подальшому прокурор відмовилася від допиту зазначених свідків, про що зробила усну заяву в судовому засіданні 18.10.2022, зважаючи на достатність вже поданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого та можливість завершення з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. Сторона захисту, зі свого боку, також не наполягала на допиті цих осіб в якості свідків.

Окрім вищезазначеного, судом також досліджено надані стороною обвинувачення та стороною захисту оригінали та фотокопії документів, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема характеристики з місця проживання та роботи, довідки про неперебування на диспансерних обліках, вимоги про судимість, документи, що містять інформацію про сімейний стан обвинуваченого, стан здоров`я членів сім`ї.

Стороною захисту не надавалися речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора, окрім документів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються інформації про сімейний стан обвинуваченого, стан здоров`я членів його сім`ї.

Згідно з позицією сторони захисту, що була озвучена в судових дебатах, прокурором не доведено належними та допустимими доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме обставини використання підробленого документа. Також, за доводами захисника, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження повноважень прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво під час досудового розслідування, оскільки надана постанова про визначення групи прокурорів стосується іншого кримінального провадження.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За приписами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же, відповідно до ст.26 КПК України, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.358 КК України використання завідомо підробленого документа.

Згідно з висунутим обвинуваченням та фактичними обставинами, які прокурор вважає встановленими, обвинувачений використав завідомо підроблений документ (посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовлене на своє ім`я), шляхом його пред`явлення працівникам патрульної поліції, які його зупинили під час керування транспортним засобом.

Однак, сукупність наданих прокурором доказів стосується доведення лише факту вилучення зазначеного посвідчення водія у обвинуваченого під час огляду місця події 03.11.2019 та наявності ознак його підроблення, а саме невідповідності бланкам посвідчень водія, які знаходяться в офіційному обігу.

Разом із цим, жоден із поданих прокурором доказів окремо та у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом обставину використання обвинуваченим цього документа у спосіб, що зазначений в обвинувальному акті.

При цьому, рапорт працівника поліції ОСОБА_16 від 03.11.2019 судом не визнається як доказ у розумінні положень ст. 84 КПК України.

Суд зауважує, що саме по собі зберігання підробленого документа без вчинення дій щодо його використання за призначенням не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Оцінюючи протокол огляду місця події від 03.11.2019, під час якого було вилучене зазначене вище посвідчення водія з ознаками підроблення, суд виходить із загальновизнаних критеріїв допустимості доказів у кримінальному процесі. Такими є: їх одержання з передбачених КПК процесуальних джерел, належним суб`єктом та в установленому законом порядку.

Як зазначено у вказаному протоколі, під час цієї слідчої дії було проведено огляд місцевості відрізок вулиці Незалежності в м. Сміла напроти будівлі КПП «Сервісний центр». Під час огляду цієї місцевості було виявлено транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_2 . У салоні автомобіля знаходився ОСОБА_10 . Згідно з даними протоколу саме він добровільно видав вказане в обвинувальному акті посвідчення водія.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

У даному випадку під час огляду місцевості було проведено огляд транспортного засобу, зважаючи на знаходження особи, яка згідно з даними протоколу видала посвідчення, в салоні автомобіля (іншого володіння особи). Доказів надання згоди обвинуваченим на проведення такого огляду стороною обвинувачення не надано. Зазначення у протоколі про добровільний характер дій ОСОБА_10 щодо видачі підробленого документа не свідчить про його добровільну згоду на проведення вказаної слідчої дії та не є процесуальною гарантією забезпечення права обвинуваченого на захист, а тому свідчить про істотне порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Доказів легалізації такого огляду слідчим суддею в порядку ч.3 ст.233 КПК України стороною обвинувачення не надано, а тому у зв`язку з викладеним суд вважає, що зазначений доказ отриманий з порушенням встановленого законом порядку.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У пунктах 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист та отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Не зважаючи на наявність у заключній частині протоколу огляду місця події від 03.11.2019 напису прізвища обвинуваченого та підпису, останній не зазначений у цьому протоколі як учасник слідчої дії із вказівкою про роз`яснення прав і обов`язків, а тому процесуальні гарантій забезпечення його права на захист, як потенційного підозрюваного, не були забезпеченні, що також свідчить про істотне порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України у редакції, що була чинною на час проведення огляду 03.11.2019 визначено, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Проведення вказаної слідчої дії було розпочато об 11 год. 00 хв. 03.11.2019. Часу її завершення у протоколі не зазначено, що є порушенням вимог ч.1 ст.104 КПК України.

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.214 КПК (у редакції, чинній на час проведення огляду) відомості до ЄРДР не були негайно внесені. Згідно з наданим прокурором витягом з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення були внесені наступного дня 04.11.2019, з істотним порушенням вимог КПК України.

Із вище вказаних підстав огляд місця події, результати якого оформлені протоколом від 03.11.2019, що наданий стороною обвинувачення як доказ, визнається судом недопустимим відповідно до приписів ст.87 КПК України.

Зважаючи на незаконність здобуття (вилучення) стороною обвинувачення речового доказу посвідчення водія серії НОМЕР_1 , судом застосовується доктрина заборони використання «плодів отруйного дерева» та визнання недопустимими наступних поданих прокурором доказів:

- посвідчення водія серії НОМЕР_1 , визнаного у цьому кримінальному провадженні речовим доказом за постановою слідчого від 13.11.2019 (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування);

- огляду предмета - посвідчення водія НОМЕР_1 , результати якого оформлені протоколом від 13.11.2019;

- висновку експерта від 08.11.2019 №1/1344.

Решта оголошених прокурором та досліджених судом документів не підтверджують доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Окрім викладеного суд погоджується із позицією сторони захисту щодо відсутності процесуального рішення у належній формі, яким визначений процесуальний керівник або група прокурорів у цьому кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 КПК всі рішення прокурора є процесуальними рішеннями, а згідно з вимогами ч. 3 цієї ж статті рішення прокурора приймається у формі постанови.

Ч. 1 ст. 37 КПК визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.

Виходячи з положень ч.1 ст. 37, ч. 2 ст. 37, ч. ч. 1, 3, 6 ст. 110 КПК, постанова про призначення прокурора, якою конкретному прокурору (групі прокурорів) надаються повноваження, передбачені ст. 36 КПК, у кримінальному провадженні, є обов`язковою, як і підписання відповідною особою, що її винесла. Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з повноваженнями, передбаченими ст . 36 КПК, і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 17.12.2019, справа № 235/6337/18).

На підтвердження наявності у прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, стороною обвинувачення надана постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 04.11.2019 за підписом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_21 .

Згідно зі змістом резолютивної частини зазначеної постанови група прокурорів визначена у кримінальному провадженні №0001783 від 04.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у іншому кримінальному провадженні, номер якого та правова кваліфікація не збігаються із кримінальним провадженням, що розглядається наразі.

Аргументи прокурора щодо допущеної описки у номері провадження та кваліфікації, яку неможливо виправити на даній стадії судового провадження у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури, судом відхиляються як необґрунтовані.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у прокурора, яким 28.01.2020 затверджено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, повноважень на вчинення цієї процесуальної дії, як і на погодження повідомлення про підозру, датовану того ж числа (згідно з даними реєстру матеріалів досудового розслідування).

Таким чином, оцінивши досліджені докази на предмет належності, допустимості та достовірності в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_10 .

Отже, обвинувачений ОСОБА_10 підлягає виправданню з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувався.

У цьому провадженні арешт на майно не накладався, а тому відсутні підстави для скасування арешту майна.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 1099,07 грн., слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 1099,07 грн., - віднести на рахунок держави.

Документи, які містяться в матеріалах судового провадження, та речовий доказ (сейф-пакет №3725304, посвідченням водія НОМЕР_1 ) залишити при справі.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1