Номер провадження:1-кс/521/2502/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_3 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000604 від 18.05.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ :
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, а саме: грошових коштів, що містяться на банківському рахунку, за яким закріплена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 , відкритому в банківській установі АТ «Альфа-банк», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав.
Слідчий суддя вважає за необхідне, відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, власників майна у судове засідання не викликати.
З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що невстановлені особи, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, намагалися заволодіти грошовими коштами шахрайським шляхом.
За даним фактом 18.05.2022 року почато досудове розслідування, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000604.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В даному випадку, вилучене майно підпадає під критерії, передбачені п.4 ч.2 ст. 167 КПК України та на даний час є достатні підстави, які передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, що в подальшому вказане майно може бути приховано.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Зазначене майно є речовим доказом так як вказане майно є грошима, які набуті кримінально протиправним шляхом (ст. 98 КПК України).
Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.
Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.
Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом за кримінальним провадженням.
Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами було законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як вказане майно є речовим доказом за кримінальним провадженням та орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.
Таким чином, дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності.
Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, де майно є речовим доказом, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.
З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».
Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
Крім того, сторона обвинувачення у своєму клопотанні просить зазначити про необхідність надання банківською установою письмової інформації про залишок грошових коштів на рахунках та на кожну письмову вимогу слідчого шляхом направлення інформації до слідчого. Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що накладення арешту не передбачає надання такої інформації та сторона обвинувачення арештом майна фактично підміняє надання тимчасового доступу, тому у вказаній частині клопотання необхідно відмовити.
Також, сторона обвинувачення просить зупинити банківські операції з коштами, які надійшли на рахунки, вже знаходяться на них та надходитимуть. Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що арешт майна не передбачає окремо такої заборони та слідчий суддя може накласти арешт на майно із забороною розпорядження та користування, у разі їх передбачення.
Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст. 222 КПК України.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000604 від 18.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, а саме: грошові кошти, що містяться на банківському рахунку, за яким закріплена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 , відкритому в банківській установі АТ «Альфа-банк», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.
Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку, передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1