Справа № 951/322/22
Провадження №1-кп/951/46/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
їх захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Козова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 14 квітня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, розлученої, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: с. Старокозаче, Білгород-Дністровський район, Одеська область, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: с. Потутори, Тернопільський район, Тернопільська область, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, розлученої, на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

24 лютого 2022 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, 15 березня 2022 року Верховною радою України прийнято Закон України № 2119-IX, яким затверджено Указ Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також що право приватної власності є непорушним.
Проте, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , достовірно знаючи свої обов`язки та права як громадянина України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустила їх порушення та вчинила кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
13 квітня 2022 року близько 16:00 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебувала за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 . Надалі невідома особа зателефонувала до ОСОБА_5 , від якого в подальшому присутнім стало відомо, про те, що ОСОБА_12 , може бути причетний до крадіжки мобільного телефону та грошей із реабілітаційного центру в м.Бровари, Київської області.
Зателефонувавши до своєї знайомої ОСОБА_13 , ОСОБА_4 дізналась, що ОСОБА_12 , на даний час гостює у неї і перебуває у її господарстві за адресою АДРЕСА_3 .
Надалі, діючи за попередньою змовою ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вирішили поїхати в смт. Козова, Тернопільського району, Тернопільської області, щоб забрати ймовірно викрадені ОСОБА_12 речі, після чого автомобілем таксі втрьох поїхали в смт. Козова Тернопільського району, Тернопільської області до господарства в якому проживає ОСОБА_13 .
Цього ж дня, близько 19:30 години ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , прибули до домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де на території вказаного господарства побачили ОСОБА_12 , який розмовляв по мобільному телефону.
Побачивши ОСОБА_12 , ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зайшли на територію домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 після чого висловлюючи словесні погрози почали вимагати у потерпілого негайно повернути їм нібито викрадені ОСОБА_12 речі із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області.
Незважаючи на те, що ОСОБА_12 заперечив свою причетність до викрадення ним мобільного телефону та грошових коштів із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що їхні протиправні дії здійснюватимуться в умовах очевидності та матимуть для ОСОБА_12 , відкритий характер, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність і настання суспільно небезпечних наслідків, застосували насильство відносно потерпілого ОСОБА_12 , яке не є небезпечним для життя чи здоров"я особи у момент заподіяння, з метою заволодіння наявними у ОСОБА_12 мобільним телефоном та грошовими коштами. Зокрема, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 наблизившись до ОСОБА_12 схопили його за одяг та почали шарпати після чого вони спільно повалили ОСОБА_12 на поверхню землі.
В подальшому ОСОБА_7 , сіла зверху на ОСОБА_12 та застосовуючи фізичну силу утримувала останнього на землі долаючи його супротив. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 , через обмеженість його рухів, не мав реальної можливості чинити активний супротив, ОСОБА_4 почала обстежувати вміст кишень його одягу, звідкіля дістала мобільний телефон торгової марки Xiaomi моделі Redmi 9 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 3733 (три тисячі сімсот тридцять три) гривень, зарядний пристрій торговельної марки «BOROFONE» моделі «ВА48А», вартістю 93 (дев`яносто три) гривень 30 (тридцять) копійок, із USB- кабелем торговельної марки «BOROFONE», вартістю 59 (п`ятдесят дев`ять) гривень 10 (десять) копійок, а ОСОБА_5 , який знаходився поруч, виявив як із одягу потерпілого випали грошові кошти в сумі 250 (двісті п`ятдесят) гривень, які він підняв та передав їх ОСОБА_4 . При цьому вказані події супроводжувались нанесенням ОСОБА_12 ударів у різні частини тіла.
Із викраденим майном та грошовими коштами, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покинули місце кримінального правопорушення автомобілем таксі, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4135 (чотири тисячі сто тридцять п`ять) гривень 40 (сорок) копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
13 квітня 2022 року близько 16:00 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебував за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 . Надалі невідома особа зателефонувала до ОСОБА_5 , від якого в подальшому присутнім стало відомо, про те, що ОСОБА_12 , може бути причетний до крадіжки мобільного телефону та грошей із реабілітаційного центру в м.Бровари, Київської області.
Зателефонувавши до своєї знайомої ОСОБА_13 , ОСОБА_4 дізналась, що ОСОБА_12 , на даний час гостює у неї і перебуває у її господарстві за адресою АДРЕСА_3 .
Надалі, діючи за попередньою змовою ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вирішили поїхати в смт. Козова, Тернопільського району, Тернопільської області, щоб забрати ймовірно викрадені ОСОБА_12 речі, після чого автомобілем таксі втрьох поїхали в смт. Козова Тернопільського району, Тернопільської області до господарства в якому проживає ОСОБА_13 .
Цього ж дня, близько 19:30 години ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , прибули до домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де на території вказаного господарства побачили ОСОБА_12 , який розмовляв по мобільному телефону.
Побачивши ОСОБА_12 , ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зайшли на територію домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 після чого висловлюючи словесні погрози почали вимагати у потерпілого негайно повернути їм нібито викрадені ОСОБА_12 речі із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області.
Незважаючи на те, що ОСОБА_12 заперечив свою причетність до викрадення ним мобільного телефону та грошових коштів із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що їхні протиправні дії здійснюватимуться в умовах очевидності та матимуть для ОСОБА_12 , відкритий характер, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність і настання суспільно небезпечних наслідків, застосували насильство відносно потерпілого ОСОБА_12 , яке не є небезпечним для життя чи здоров"я особи у момент заподіяння, з метою заволодіння наявними у ОСОБА_12 мобільним телефоном та грошовими коштами. Зокрема, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 наблизившись до ОСОБА_12 схопили його за одяг та почали шарпати після чого вони спільно повалили ОСОБА_12 на поверхню землі.
В подальшому ОСОБА_7 , сіла зверху на ОСОБА_12 та застосовуючи фізичну силу утримувала останнього на землі долаючи його супротив. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 , через обмеженість його рухів, не мав реальної можливості чинити активний супротив, ОСОБА_4 почала обстежувати вміст кишень його одягу, звідкіля дістала мобільний телефон торгової марки Xiaomi моделі Redmi 9 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 3733 (три тисячі сімсот тридцять три) гривень, зарядний пристрій торговельної марки «BOROFONE» моделі «ВА48А», вартістю 93 (дев`яносто три) гривень 30 (тридцять) копійок, із USB- кабелем торговельної марки «BOROFONE», вартістю 59 (п`ятдесят дев`ять) гривень 10 (десять) копійок, а ОСОБА_5 , який знаходився поруч, виявив як із одягу потерпілого випали грошові кошти в сумі 250 (двісті п`ятдесят) гривень, які він підняв та передав їх ОСОБА_4 . При цьому вказані події супроводжувались нанесенням ОСОБА_12 ударів у різні частини тіла.
Із викраденим майном та грошовими коштами, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 покинули місце кримінального правопорушення автомобілем таксі, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4135 (чотири тисячі сто тридцять п`ять) гривень 40 (сорок) копійок.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
13 квітня 2022 року близько 16:00 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебувала за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 . Надалі невідома особа зателефонувала до ОСОБА_5 , від якого в подальшому присутнім стало відомо, про те, що ОСОБА_12 , може бути причетний до крадіжки мобільного телефону та грошей із реабілітаційного центру в м. Бровари, Київської області.
Зателефонувавши до своєї знайомої ОСОБА_13 , ОСОБА_4 дізналась, що ОСОБА_12 , на даний час гостює у неї і перебуває у її господарстві за адресою АДРЕСА_3 .
Надалі, діючи за попередньою змовою ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили поїхати в смт. Козова, Тернопільського району, Тернопільської області, щоб забрати ймовірно викрадені ОСОБА_12 речі, після чого автомобілем таксі втрьох поїхали в смт. Козова Тернопільського району, Тернопільської області до господарства в якому проживає ОСОБА_13 .
Цього ж дня, близько 19:30 години ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прибули до домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де на території вказаного господарства побачили ОСОБА_12 , який розмовляв по мобільному телефону.
Побачивши ОСОБА_12 , ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зайшли на територію домогосподарства в якому проживає ОСОБА_13 після чого висловлюючи словесні погрози почали вимагати у потерпілого негайно повернути їм нібито викрадені ОСОБА_12 речі із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області.
Незважаючи на те, що ОСОБА_12 заперечив свою причетність до викрадення ним мобільного телефону та грошових коштів із реабілітаційного центру в м. Бровари Київської області, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що їхні протиправні дії здійснюватимуться в умовах очевидності та матимуть для ОСОБА_12 , відкритий характер, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність і настання суспільно небезпечних наслідків, застосували насильство відносно потерпілого ОСОБА_12 , яке не є небезпечним для життя чи здоров"я особи у момент заподіяння, з метою заволодіння наявними у ОСОБА_12 мобільним телефоном та грошовими коштами. Зокрема, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 наблизившись до ОСОБА_12 схопили його за одяг та почали шарпати після чого вони спільно повалили ОСОБА_12 на поверхню землі.
В подальшому ОСОБА_7 , сіла зверху на ОСОБА_12 та застосовуючи фізичну силу утримувала останнього на землі долаючи його супротив. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 , через обмеженість його рухів, не мав реальної можливості чинити активний супротив, ОСОБА_4 почала обстежувати вміст кишень його одягу, звідкіля дістала мобільний телефон торгової марки Xiaomi моделі Redmi 9 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 3733 (три тисячі сімсот тридцять три) гривень, зарядний пристрій торговельної марки «BOROFONE» моделі «ВА48А», вартістю 93 (дев`яносто три) гривень 30 (тридцять) копійок, із USB- кабелем торговельної марки «BOROFONE», вартістю 59 (п`ятдесят дев`ять) гривень 10 (десять) копійок, а ОСОБА_5 , який знаходився поруч, виявив як із одягу потерпілого випали грошові кошти в сумі 250 (двісті п`ятдесят) гривень, які він підняв та передав їх ОСОБА_4 . При цьому вказані події супроводжувались нанесенням ОСОБА_12 ударів у різні частини тіла.
Із викраденим майном та грошовими коштами, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покинули місце кримінального правопорушення автомобілем таксі, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4135 (чотири тисячі сто тридцять п`ять) гривень 40 (сорок) копійок.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнала повністю, визнала всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дала показання що вона дійсно вчинила грабіж відносно потерпілого ОСОБА_12 . У вчинену щиро розкаялася.
В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив суду про обставини, мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася, цілковито підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті і проголошенні прокурором.
Показання обвинувачених відповідають фактичним обставинам справи і учасниками судового провадження не оспорюється, є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Захисник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримав державного обвинувача, однак просив суд обрати покарання відносно останніх п`ять років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік, а запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання.
Захисник ОСОБА_7 ОСОБА_8 , просила суд обвинувачену суворо не карати.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_12 не з`явився, у судові засідання суду викликався неодноразово всіма можливими способами, згідно вимог КПК України.
У матеріалах провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_12 від 23.06.2022 року, відповідно до якої останній, серед іншого, зазначив, що матеріальна шкода, яка заподіяна йому обвинуваченими повністю відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до обвинувачених немає, просить судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювати без його участі.
Отже потерпілий ОСОБА_12 знав, що у місцевому суді здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці дійшов до висновку, що сторона, яка задіяна і ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Вказане свідчить про відсутність зацікавленості потерпілого в розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , яке знаходиться на розгляді у Козівському районногму суді Тернопільської області.
За згодою сторін, згідно з ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують осіб обвинувачених.
Оцінивши показання обвинувачених, які вони надали вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленими із правилами ст.ст.349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 доведена повністю, дії обвинувачених органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обираючи обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 міру покарання, суд виходить з положень ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті.
Так, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щиро розкаялися у вчиненому, а також активно сприяли в розкритті кримінального правопорушення, оскільки вони самостійно та добровільно розповіли про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинувачених забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд. Також обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , які є особами молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, перебування на їх триманні неповнолітніх дітей, не перебувають на обліках у лікаря психіатра та нарколога та відшкодування шкоди потерпілому, що визнається судом обставинами, що пом`якшують покарання.
Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд бере до уваги, що він відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, є особою молодого віку, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога та відшкодування шкоди потерпілому, шляхом повернення викраденого.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При цьому, хоча вчинене обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, проте наявність чотирьох обставин, що пом`якшують покарання, які оцінюються судом як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також дані про осіб обвинувачених, думку сторони обвинувачення, приводить суд до висновку про можливість на підставі положень ч.1 ст.69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч.2 ст.50 КК України - виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відтак, за сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, їм слід призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності.
Крім того, судом враховано позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо можливого призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без ізоляції від суспільства.
Разом з тим, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, а тому вiдповiдно до вимог ст.75 КК України слід звільнити їх від відбування покарання, встановивши іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Відповідно до ухвал слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 16.04.2022 року застосовано запобіжний захід до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, який згодом ухвалами судді Козівського районного суду Тернопільської області від 13.06.2022 року продовжено до 12 серпня 2022 року включно та від 10.08.2022 року продовжено такий на 60 діб до 08 жовтня 2022 року включно.
Суд не враховує позицію прокурора щодо залишення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, оскільки сам прокурор в судовому засіданні просив призначити покарання останнім у виді позбавлення волі без ізоляції від суспільства, а відтак залишення обраного, а згодом продовженого запобіжного заходу тримання під вартою без змін на переконання суду буде суперечити вимогам Європейської конвенції з прав людини, а відтак іспитовий строк обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слід змінити та звільнити з під варти в залі суду. Строк відбування призначеного покарання рахувати з моменту тримання таких під вартою, а саме з 16.04.2022 року.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_7 слід залишити до набрання вироком законної сили без змін.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.
Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватоюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити їй покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_4 змінити, звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з 16.04.2022 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватиму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_5 змінити, звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі суду.
Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з 16.04.2022 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватоюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити їй покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Іспитовий строк ОСОБА_7 рахувати з 16.04.2022 року.

Стягнути солідарно з засуджених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі 1716 /одну тисячу сімсот шістнадцять/ гривень 20 /двадцять/ копійок.
Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9 IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 , із чохлом, який упакований в спец пакет №5410134, зарядний пристрій марки «Borofone», та USB-кабель марки «Borofone», який упаковано в спец пакет №5682954, платіжну банківську картку «monobank» із № НОМЕР_5 , яку упаковано у спец пакет №INZ1078536 повернути потерпілому.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1