Єдиний унікальний номер 185/4118/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у період воєнного стану в режимі відеоконференції в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000086 від 28.03.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого у цивільному шлюбі, військовослужбовця військової служби за контрактом, інспектора прикордонної служби 3 категорії навідника другої секції АГС-17 групи гранатометів першої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , сержанта, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-IX від 14 березня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 № 443-ОС від 26 липня 2021 року, сержант ОСОБА_3 займає посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії навідника другої секції АГС-17 групи гранатометів першої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Полковник ОСОБА_6 , відповідно до наказу голови Державної прикордонної служби № 241-ОС від 11 березня 2020 року, проходить службу на посаді заступника начальника прикордонного загону коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що полковники за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Також, відповідно до пунктів 9 та 15 «Положення про прикордонну комендатуру швидкого реагування Державної прикордонної служби України», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 березня 2016 року за № 190, керівництво комендатурою здійснює комендант комендатури, якому підпорядковується весь особовий склад комендатури, керівництво підпорядкованими підрозділами комендант комендатури здійснює особисто, через своїх заступників, штаб та керівників структурних підрозділів комендатури, а також має право віддавати накази й визначати завдання з усіх питань оперативно-службової діяльності підпорядкованому особовому складу.

Таким чином, заступник начальника прикордонного загону комендант прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 по відношенню до інспектора прикордонної служби 3 категорії навідника другої секції АГС-17 групи гранатометів першої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 сержанта ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній підлеглим полковнику ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно з ст. ст. 6, 11, 16 Статуту, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року, що доведено розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 лютого 2022 року, органи охорони кордону, зокрема і НОМЕР_1 прикордонний загін, до складу якого входить прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » перейшли в оперативне підпорядкування Командувачу об`єднаних сил, згідно розподілу, визначеного директивами Головнокомандувача Збройних Сил України від 16 лютого 2022 року «Щодо складу» та від 19 лютого 2022 року «Про уточнення складу».

В свою чергу, сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, на підставі усного наказу Командувача об`єднаних сил від 12 березня 2022 року прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » перейшла в оперативне підпорядкування командиру військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окремої механізованої бригади).

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_3 виконує завдання за призначенням на території ІНФОРМАЦІЯ_6 , в тому числі, прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тимчасово дислокуються в АДРЕСА_2 .

Приблизно о 16 годині 00 хвилин 24 березня 2022 року, сержант ОСОБА_3 був призначений усним розпорядженням коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_6 в резервну групу для виконання подальших завдань за призначенням, відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №183дск від 18 березня 2022 року, в оперативному підпорядкуванні якого перебуває прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Цього ж дня, близько 18 годин 00 хвилин, заступник начальника прикордонного загону комендант прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , на території тимчасової дислокації прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 віддав законний усний наказ резервній групі військовослужбовців комендатури, в тому числі й сержанту ОСОБА_3 , висунутись на вогневі позиції для ведення оборонного бою в АДРЕСА_3 .

Отримавши зазначений усний наказ свого прямого начальника сержант ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби у безпосередньому зіткненні з противником та вирішив відмовитись від виконання наказу.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Державній прикордонній службі України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, сержант ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії навідника другої секції АГС-17 групи гранатометів першої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 18 години 00 хвилин 24 березня 2022 року перебуваючи на території тимчасової дислокації прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника начальника прикордонного загону коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 висунутись у складі резервної групи прикордонної комендатури на вогневі позиції для ведення оборонного бою в АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та на запитання суду пояснив, що з часом, місцем, обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Додав, що на той час, події, які відбувалися у м. Маріуполь він переніс тяжко, так як місто майже було зруйновано. Його цивільна дружина, яка перебувала на окупованій на той території, не виходила на зв`язок, та його стан був прігнічений, що все разом зіграло роль його відмови від проходження військової служби та у вчиненні кримінального правопорушення. У скоєному він щиро кається.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у непокорі, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

Його дії кваліфікуються за ч.4 ст. 402 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий, військовослужбовець, проживав у цивільному шлюбі, за місцем проходження служби характерезується позитивно, вину визнав у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженним, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 69 КК України, суд враховує наявність кількох обставин, які пом`якшують вину обвинуваченого та у даному випадку суттєво знижують ступінь тяжкості злочину, окрім вище зазначених, також: відомості про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного злочину, усвідомлення вчиненого, та те, що ОСОБА_3 надав належну оцінку своїй поведінці, висловив готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомив обставини скоєного кримінального правопорушення, також те, що злочин вчинено вперше, позитивна характеристика за місцем проходження служби, перебуває у цивільному шлюбі, будучи неповнолітнім залишився сиротою також те, що згiдно статті 50 КК України покарання має на метi не тiльки кару, а й виправлення засуджених, відповідно до принципу індивідуалізації, й тому суд, з врахуванням наведених обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, вважає можливим на підставі ст.69 КК України призначити покарання нище від найнижчої межі встановленого санкцію ч.4 ст. 402 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст. 402 КК України у виді двох років позбавлення волі, замінивши на підставі ст. 62 КК України покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 роки.

Крім того, на підставі ст. 54 КК України суд, з урахуванням вчинення ОСОБА_3 тяжкого злочину в умовах воєнного стану, під час несення військової служби, вважає за доцільне позбавити останнього військового звання «сержант».

Саме таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і буде достатнім та необхідним для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Арешт на оригінал бойового розпорядження командира 54-ї омбр № 183 дск від 18.03.2022 шляхом позбавлення військової частини НОМЕР_2 права на відчуження, розпорядження та користування ним, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 - скасувати.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, 370, 371, 374 КПК України КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.62 КК України ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки замінити на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_3 військового звання «сержант».
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання, а саме з 21.04.2022 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: оригінал бойового розпорядження командира 54-ї омбр № 183 дск від 18.03.2022 передати командирові військової частини НОМЕР_2 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .