ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/292/22 Справа № 183/4921/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000742 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 442 гривень 14 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовлено.
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 09 травня 2020 року приблизно 00 годині 50 хвилин, перебував поблизу магазину «АТБ», розташованого за адресою: вулиця Гетьманська, буд. № 32В м. Новомосковська Дніпропетровської області, де купував алкогольні напої разом із своїм знайомим ОСОБА_10
09 травня 2020 року приблизно 00 годині 55 хвилин ОСОБА_8 , виходячи з магазину «АТБ», розташованого за вищевказаною адресою, зачепився плечем із ОСОБА_9 , на ґрунті чого, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_9 спереду та наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_9 , від чого останній впав на тротуар.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді контузії (забою) лівого ока, яка супроводжувалася синцем навколо лівого ока, розривом склери з випаданням оболонок лівого,ока, крововиливами в передню камеру (гіфема) та в скловидне тіло (гемофтальм) лівого ока, перелом внутрішньої стінки лівої очниці, та закритою черепно-мозковою травмою у виді струсу головного мозку, у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як викликали тривалий розлад здоров`я на строк, що перевищує 21 день.
Не погодившись з даним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт того, що покази потерпілого суперечать висунутому обвинуваченню та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, потерпілий вказав, що обвинувачений наздоганяв його з метою нанесення тілесних ушкоджень та відсутності перепалки між ними.
Крім того, під час проведення слідчого експерименту потерпілий вказав інше місце спричинення йому тілесних ушкоджень (пам`ятник літак) та знову зазначив про те, що обвинувачений його наздоганяв.
Апелянт звертає увагу, що потерпілий також перебував у стані алкогольного сп`яніння та висловлювався нецензурною лайкою.
При вирішенні питання щодо застосування вимог ст. 75 КК України, просить врахувати, що він є особою, раніше не судимою, вчинив злочину, який відноситься до категорії нетяжких, під час судового розгляду визнав свою вину та щиро розкаявся, сприяв досудовому розслідуванню у розкритті даного злочину, вибачився перед потерпілим, на даний час працевлаштований у ТОВ Комплекс Безпеки охоронцем з метою подальшої виплати потерпілому матеріальної та моральної шкоди.
Зазначає, що призначене покарання у виді обмеження волі позбавить його можливості відшкодувати потерпілому спричинену шкоду.
Прокурор Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_11 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок суду щодо останнього без змін.
Посилається на те, що суд першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянув обвинувальний акт та виніс законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення. Згідно обвинувального акту та встановленим у судовому засіданні обставинам, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 09 травня 2020 року під час словесного конфлікту, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи настанні суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 спереду і наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока потерпілого, від чого останній впав на тротуар.
Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості та викликали тривалий розлад здоров`я на строк, що перевищує 21 день. Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України.
Врахувавши досліджені в судовому засіданні докази, які були належними та допустимими, суд прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Прокурор вказує, що перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння не перебував у причинному зв`язку з протиправними діями обвинуваченого та наслідками, які настали від них.
Зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, було встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 - щире каяття, визнання вини. А також наявність обставини, що обтяжує покарання останнього вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Також судом було враховано і те, що як безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, так і під час досудового розслідування і судового розгляду, будь-яких дій, направлених на відшкодування заподіяної шкоди, обвинуваченим не здійснено.

Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_13 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи викладене, думку прокурора, колегія суддів вважає на можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, просила залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.
В судових дебатах підтримала таку ж позицію.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК Ураїни, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_8 суд насамперед послався на покази самого обвинуваченого, який в ході судового розгляду визнав свою вину в інкримінованому злочині та пояснив, що 09.05.2020 року біля магазину АТБ, на сходах він зачепився плечима з потерпілим, в результаті чого між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він вдарив потерпілого в голову, від чого останній впав на землю.
Покази потерпілого ОСОБА_9 , які той давав як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих, відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, способу застосування до нього насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_9 зводилась до того, що в день події близько 01.00 годин він вийшов з магазину АТБ, біля магазину зіштовхнувся плечима з ОСОБА_8 , словесного чи фізичного конфлікту не було, після чого ОСОБА_8 його наздогнав та наніс йому один удар в обличчя, а саме в область носа і ока. Він впав і втратив свідомість.
Аналогічні послідовні пояснення потерпілий надав і під час проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеної 08.07.2020 року, під час якої потерпілий впізнав ОСОБА_8 як особу, яка поблизу пам`ятника Літакв м. Новомосковську Дніпропетровської області, спричинила йому тілесні ушкодження.
Судом взято до уваги висновок експертного дослідження № 300/Е від 09.07.2020 року, згідно якого наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження заподіяні тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, і могли утворитися при механізмі, вказаному потерпілим в ході слідчого експерименту.
Узгоджені між собою дані на підтвердження вини ОСОБА_8 також містяться у:
- показах самого обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту від 31.08.2020 року та у висновку експертизи № 396/Е від 02.09.2020 року, проведеної за результатами слідчого експерименту за участю обвинуваченого;
- показах свідка ОСОБА_10 наданих ним в судовому засіданні, під час слідчого експерименту 21.07.2020 року, та підтверджені висновком експерта № 336/Е від 22.07.2020 року;
- інших доказах, зокрема письмових матеріалів, в їх сукупності.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Направленість дій, характер та спосіб насильства, застосованого до потерпілого, свідчать про направленість умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Посилання обвинуваченого на розбіжність у його показах та показах потерпілого щодо наявності чи відсутності словесного конфлікту між ними, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки мотив діяння, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, не має значення для кваліфікації даного злочину.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.
Аналізуючи доводи обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, характер вчинених кримінально-протиправних діянь, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочинами наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом віднесено щире каяття, визнання вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, всі доводи, зазначені апелянтом у своїй скарзі, вже були враховані судом при винесенні вироку та призначенні покарання, а тому висновок суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, а саме у виді обмеження волі на строк 2 роки, за відсутності підстав для застосування відносно останнього приписів норм ст. 69, 75 КК України, є цілком законним та обґрунтованим, і апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині даний висновок суду не спростовують, а тому і задоволенню не підлягають.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4