Справа № 513/695/22
Провадження № 1-кп/513/76/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року Саратський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у смт.Сарата Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000005 від 17.02.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця д.Вороновська, Вельського району Архангельської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 18 січня 2012 року у справі №2-133/12 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 стягнутог аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність такого рішення та письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, систематично, на протязі тривалого часу умисно, злісно ухиляється від виплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому платежі на утримання неповнолітньої доньки не здійснював, починаючи з 01 грудня 2011 року по липень 2022 року, ніякої участі у житті та вихованні доньки не приймав, на обліку в Саратській районній філії Одеського обласного центру зайнятості не перебував, заходів щодо працевлаштування не приймав.

Таким чином, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 станом, на 31.07.2022 року, згідно розрахунку заборгованості, виданому головним старшим державним виконавцем Саратського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), складає 72 146 гривень 75 копійок, що призвела до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що складається із суми виплат понад три місяці відповідних платежів.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину свою у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався, дав показання у відповідності з встановленими обставинами, згодився з обсягом здобутих по справі доказів і не оспорював їх, а також визнав не доцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, розповів про обставини злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів). Зазначив, що в скоєному щиро кається. Просить суворо не карати та встановити строк погашення заборгованості.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 - її мати ОСОБА_4 суду пояснила, що обвинувачений це її колишній чоловік, від шлюбу з яким у них в 2006 році народилась донька ОСОБА_7 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюб між нею та ОСОБА_5 розірвано та рішенням Саратського районного суду Одеської області від 18 січня 2012 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 як батько не цікавиться життям дитини, не утримує її матеріально, систематично не сплачує аліменти, маючи матеріальну можливість. Після її звернення почали в рахунок заборгованості по аліментах перераховувати зі сплати за надану ОСОБА_5 в оренду земельну ділянки певну суму грошей на її користь на утримання дитини, але ця сума є недостатньою для забезпечення життєдіяльності дитини. ОСОБА_5 самостійно не приймає ніяких заходів щоб погасити заборгованість, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП та йому призначене покарання у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин, але і після цього не приймав заходів для погашення заборгованості по аліментах. Просить покарати обвинуваченого суворо.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина підтверджується наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні:

-розрахунком заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Саратського ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-133 від 03.02.2012 року, виданого Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2011 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого заборгованість з 01 грудня 2011 року по липень 2022 року складає суму 72146-75 грн.

-постановою Саратського районного суду Одеської області від 07.02.2022 року якою притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП та призначено покарання у вигляді суспільно корисних робіт строком 120 годин, які відповідно до довідки №931/28/26-22 від 11.08.2022 року відбув повністю та 30.05.2022 року правопорушник був знятий з обліку Білгород-Дністровського РС №1 філії Державної установи «Центр пробації».

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та законного представника неповнолітньої потерпілої, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини кримінального провадження та розмір матеріальних збитків ніким не оспорювався.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд «поза розумним сумнівом» переконався, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному проступку, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Мотивів для зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом в ході судового розгляду не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, згідно яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /StevenWillcox/ та Скот Харфорд /ScottHurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених ним санкцій, виходячи із принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, згідно зі ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, враховує наслідки та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання характеризується позитивно, є працездатним, думку законного представника неповнолітньої потерпілої.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Пом`якшуючими покарання обставинами відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття ОСОБА_5 .

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти його злочинній діяльності можливо без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого у період іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного.

ОСОБА_5 запобіжні заходи не обиралися, в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому підстави для застосування запобіжних заходів до набрання вироком законної сили відсутні.

Речові докази у справі відсутні

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 369-370 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно пунктів 1-2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Іспитовий строк рахувати з 27 вересня 2022 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1