ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/5614/21 Номер провадження 11-кп/814/560/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000965 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченому за ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 189 КК України;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Харків, громадянину України, комерційному директору ТОВ «Охоронна компанія «Схід», зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , не судимому,
обвинуваченому за ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 189 КК України;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю смт. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченому за ч.4 ст. 189 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 09.05.2022 включно.

Відмовлено у задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, та клопотання їх захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, кожному.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження майна, що перебуває у його власності (вимагання), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч.4 ст. 189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, з погрозою пошкодження та знищення їхнього майна (вимагання), вчинене повторно, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, у складі організованої групи; ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 4 ст. 189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, з погрозою пошкодження та знищення їхнього майна (вимагання), що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, у складі організованої групи.

Своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів, зокрема тяжких та особливо тяжких, тяжкістю покарання і наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, врахував характеризуючі дані кожного із обвинувачених, міцність соціальних зв`язків та роль обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги захисник мотивував недоведеністю жодного ризику, зазначеного прокурором та безпідставним визначенням найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризик переховування вважає необгрунтованим, так як він не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого покарання, а ризик повторного вчинення правопорушення може бути підставою для утримання під вартою лише у разі наявності явної небезпеки продовження злочинної діяльності, що не доведено прокурором.

До того ж захисник заперечує причетність обвинувачених до вчинення вказаних злочинів.

Вважає, що під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу не були враховані наявність у обвинувачених постійного місця проживання, позитивні характеристики, наявність роботи у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відсутність судимостей у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також те, що ОСОБА_12 є учасником бойових дій.
Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого, які просили залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000965 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 за ч.4 ст. 189 КК України. В судовому засіданні 11 березня 2022 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 09 травня 2022 року включно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежене з огляду на суспільний інтерес.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Статтею 194 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.50, п.51 рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року). При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначене в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.
Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, правильно пославшись на обгрунованість підозри та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не зменшилися.
Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні у співучасті з іншими особами тяжкого та особливо тяжкого злочинів із погрозами застосування насильства як до потерпілих так і до їх родичів, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.
Тому, з урахуванням складності кримінального провадження, необхідності під час судового розгляду допиту значної кількості потерпілих та свідків, які не допитані судом, те, що докази не досліджені, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, місцевий суд взяв до уваги дані про осіб обвинувачених, вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан, те, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я та учасниками провадження таких доказів не надано.
Оцінюючи ці обставини, апеляційний суд враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання обвинувачених під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Більше того, обвинувачені заперечують свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2022 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4