УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 390/1469/20

провадження № 51-4900 ск21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 16 червня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 29 вересня 2020 року вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК (епізод від 24 вересня 2020 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК (епізод від 02 квітня 2021 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки 6 місяців.
Згідно з вироком 29 серпня 2020 року близько 18:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , таємно викрав майно ОСОБА_5 на суму 540 грн.
24 вересня 2020 року близько 22:00 ОСОБА_4 проник у будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 на суму 1882, 30 грн.
Крім того 02 квітня 2021 року близько 09:00 ОСОБА_4 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де з підсобного приміщення таємно викрав майно ОСОБА_6 на суму 1042, 10 грн.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання змінено. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений порушує питання про зміну ухвали Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року, перекваліфікацію його дій з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК та пом`якшення покарання. При цьому посилається на те, що при призначенні йому покарання не враховано пом`якшуючи обставини (визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування завданої шкоди).
Крім того до касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 долучив клопотання, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Клопотання мотивовано тим, що він не зміг своєчасно усунути недоліки його попередньої касаційної скарги, поданої в межах строку на касаційне оскарження.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши додану до скарги копію ухвали апеляційного суду, обговоривши доводи касаційної скарги та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що з метою недопущення надмірного формалізму та надання можливості стороні захисту реалізувати право на касаційний перегляд судових рішень, необхідно поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року. Водночас колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити на таких підставах.

За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як видно з долученої до скарги копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, місцевим судом, зокрема, було встановлено, що ОСОБА_4 24 вересня 2020 року проник у будинок ОСОБА_5 та 02 квітня 2021 року на територію домоволодіння ОСОБА_6 , звідки вчинив таємне викрадення майна потерпілих.
Оскільки обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, місцевий суд розглянув справу за правилами ч. 3 ст. 349 КПК.
Ураховуючи те, що крадіжки майна були поєднані з проникненням у будинок та на територію домоволодіння потерпілих, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК.
Колегія суддів погоджується з таким правозастосуванням. Отже підстав для перекваліфікації дій засудженого за цими епізодами його злочинної діяльності з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК не вбачається.
Що стосується призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 , то колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного, та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Як видно з копії ухвали, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту з приводу суворості призначеного ОСОБА_4 покарання, належним чином мотивував свій висновок з цього приводу. Так, покарання засудженому призначено з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про його особу (раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, характеризується негативно, не працює, згідно досудової доповіді органу пробації є високий рівень ризику вчинення ОСОБА_4 нових злочинів), обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю вироків дотримався вимог ст. 71 КК, яка передбачає, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Оскільки ОСОБА_4 був звільнений на підставі ст. 75 КК від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, призначеного йому вироком від 29 вересня 2020 року (невідбута частина покарання за попереднім вироком), тому за правилами ст. 71 КК остаточне покарання йому визначено більше ніж 4 роки позбавлення волі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за вчинені кримінальні правопорушення за своїм видом і розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Підстав для його пом`якшення (у тому числі для призначення покарання із застосуванням статей 69, 75 КК), не вбачається.
Що стосується посилання в касаційній скарзі засудженого на визнання ним своєї вини у вчиненому, то ця обставина є невід`ємною складовою щирого каяття, яке було враховано при призначенні ОСОБА_4 покарання як обставину, що пом`якшує покарання. Будь-яких інших переконливих доводів, які б могли бути підставами для пом`якшення покарання, в касаційній скарзі засудженого не наведено.
Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить доводів про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судовим інстанціям ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженого мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3