Справа № 947/9057/22
Провадження № 1-кс/947/4144/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000317 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт нерухомого майна частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 3/20 (реєстраційний номер майна 7017979), яка перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000317 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000317 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання 18.05.2022 приблизно о 14:30 год, знаходячись за адресою: Одеська область,

м. Білгород-Дністровський, а саме біля супермаркету «Копійка» по

вул. Ізмаїльській зустрів громадянина ОСОБА_6 на своєму власному автомобілі марки MITSUBISHI PAJERO WAGON в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 на виконання раніше обумовленої домовленості щодо переправлення останнього через державний кордон України до Республіки Молдови поза пунктом пропуску по нелегальному маршруту за грошові кошти у розмірі 2 500 доларів США (у відповідності до курсу НБУ станом на 18.05.2022 складає 73,137.25 гривень (сімдесят три тисячі сто тридцять сім гривень 25 копійок).

В подальшому ОСОБА_6 присів до нього в автомобіль, після чого вони направились в сторону села Малого, Білгород-Дністровського району вбік державного кордону України.

Надалі, того ж дня рухаючись до вказаного ОСОБА_5 населеного пункту, на вимогу останнього ОСОБА_6 передав йому грошові кошти в сумі 2 500 доларів США (у відповідності до курсу НБУ станом на 18.05.2022 складає 73,137.25гривень (сімдесят три тисячі сто тридцять сім гривень 25 копійок). Отримавши грошові кошти, ОСОБА_5 привіз ОСОБА_6 до будинку АДРЕСА_1 з метою доведення до кінця свого злочинного плану, а саме незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України до Республіки Молдови поза пунктом пропуску по нелегальному маршруту.

18 травня 2022 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявності зібраних у кримінальному провадженні доказів слідчим 19 травня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що ОСОБА_5 належить:

-домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 3/20 (реєстраційний номер майна 7017979).

Таким чином, майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 ,

у разі визнання судом його винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може бути використано для забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явилися, разом з тим, до суду надійшла заява слідчого про розгляд клопотання за її відсутності.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження № 0000317 від 06.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України , здійснюється досудове розслідування, а саме за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненої з корисливих мотивів.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1) Правову підставу для арешту майна.

2) Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

3) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4 ) Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Правова підстава для арешту майна
Частина 1 статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачає, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власник майна, може здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, з забороною розпорядження майном.

Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення
Слідчий суддя оцінює докази, що можуть вказувати на вчинення кримінального правопорушення, що, фактично, є оцінкою наявності обґрунтованої підозри.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Іншими словами, на початковій стадії розслідування слідча суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя зазначає, що матеріали клопотання, вказують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону розпоряджатися майном (тобто, не забороняє користування), а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб
Арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права осіб проживати та іншим чином користуватися нерухомим майном. З урахуванням цих обставин, а також аргументів, зазначених у попередньому розділі, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права підозрюваного та інших осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000317 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 3/20 (реєстраційний номер майна 7017979), яка перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною відчуження, розпорядження та здійснення реєстраційних дій.
Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1