справа №991/3703/22
провадження №1-кс/991/3720/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«05» жовтня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_8., за участю секретарів судового засідання ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11., адвоката ОСОБА_12., детектива НАБУ ОСОБА_13, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_12., який діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту - ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №757/60896/17-к,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_12., який діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту - ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №757/60896/17-к.

Обставини, якими обґрунтоване клопотання

У своєму клопотанні адвокат ОСОБА_12 зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/60896/17-к) у кримінальному провадженні №0000368 від 08 травня 2014 року накладено арешт на майно, яке згідно цієї ухвали перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, а підставою такого арешту зазначено - сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотних наслідків. Заявник вважає, що такий арешт майна накладено необґрунтовано та безпідставно, а зазначена слідчим суддею підстава відсутня у змісті положень ст. ст. 170, 171, 173 КПК України. Зазначає, що майно, на яке накладено арешт є власністю ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, а висновок слідчого судді про перебування вказаного майна у спільній сумісній власності ОСОБА_2 не ґрунтується на праві та визначених чинним законодавством процедурах. Жодних доказів про належність цього майна ОСОБА_2 в ухвалі не наведено. Також зазначає, що ОСОБА_1 не перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , а майно, на яке накладено арешт, придбано нею особисто та за її кошти, через що є її особистою власністю. При ухваленні рішення про застосування арешту майна слідчий суддя не з`ясував за чиї кошти набуте таке майно, шляхи походження грошових коштів, характер відносин між власником майна ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що, на думку заявника, призвело до незаконного арешту майна, і, як наслідок, грубого та невиправданого порушення конституційного права ОСОБА_1 на власність. Всі об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_1 та на які накладено арешт слідчим судде, придбані за її особисті кошти, або кошти членів її родини і жодним чином не стосуються кримінального провадження №0000368, в межах якого накладено арешт на майно. В зв`язку з цим, адвокат ОСОБА_12 просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в межах кримінального провадження №0000368 від 08 травня 2014 року, на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позиція сторін у судовому засіданні

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_12 просив клопотання задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що в ухвалі слідчого судді фактично не зазначена підстава для арешту майна, а висновок про те, що майно, на яке накладено арешт, перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 є безпідставним та спростовується наданими до клопотання документами.

Детектив НАБУ в судовому засіданні проти клопотання адвоката ОСОБА_12. заперечував і просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що клопотання адвоката ОСОБА_12. подано в інтересах ОСОБА_1 про скасування накладеного на майно, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 арешту в межах кримінального провадження №0000368 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 364, ст. 219 КК України, з якого 21 жовтня 2019 року в окреме провадження в оригіналах та копіях виділено матеріали досудового розслідування щодо вчинення підозрюваними ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. Виділені матеріали досудового розслідування об`єднано в одному кримінальному провадженні, якому присвоєно №0002238. Наразі детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002238 від 22 жовтня 2019 року за підозрою колишнього Першого віце-прем`єр-міністра України ОСОБА_3 та колишнього голови Державного агентства України з інвестицій та розвитку ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, яке на даний час зупинене у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_3 . Оскаржувана адвокатом ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року неодноразово ставала предметом розгляду клопотань про скасування арешту із підстав, в тому числі викладених і в клопотанні, що тепер розглядається. Детектив зазначає, що підставою для продовження існування арешту зазначеного в ухвалі слідчого судді майна є необхідність здійснення спеціальної конфіскації, оскільки ОСОБА_1 набула у власність зазначене майно упродовж 2014 року, тобто в той час, коли фактично перебувала у цивільному шлюбі (в період з червня 2005 року по грудень 2014 року) із ОСОБА_2 , але після кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Також, у органу досудового розслідування існують підстави вважати, що за цих же обставин гроші, перераховані на рахунки підконтрольних ОСОБА_3 підприємств, могли бути повністю або частково перетворені в зазначене в ухвалі слідчого судді майно. Крім цього, детектив зазначає, що ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено покарання у вигляді конфіскації майна. ОСОБА_2 із 05 липня 1986 року по 05 травня 2005 року був одружений з ОСОБА_4 . Проте, досудовим розслідуванням було встановлено, що фактично із 2003 року ОСОБА_2 проживає цивільним шлюбом із ОСОБА_1 , разом із якою має спільного сина ОСОБА_5 , 2003 року народження. ОСОБА_1 , в період перебування у цивільному шлюбі та за час спільного проживання з ОСОБА_2 набула у власність низку об`єктів нерухомого майна. Факт перебування ОСОБА_1 у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 підтвердила сама ОСОБА_1 під час її допиту як свідка 20 листопада 2015 року, а також інші допитані слідством свідки. Тобто, детектив зазначає, що органом досудового розслідування було встановлено факт того, що зазначене в ухвалі слідчого судді майно набуте ОСОБА_1 під час її спільного проживання цивільним шлюбом із ОСОБА_2 , а тому воно є спільною сумісною власністю і накладення арешту на нього є обгрунтованим. На даний час підстави, що існували на момент накладення арешту на майно, щодо скасування арешту з якого подане це клопотання, продовжують існувати, тобто потреба у накладенні арешту не відпала.

Встановленні обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає про наступне.

Слідчим суддею встановлено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні №0002238 від 22 жовтня 2019 року за підозрою колишнього Першого віце-прем`єр-міністра України ОСОБА_3 та колишнього голови Державного агентства України з інвестицій та розвитку ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, матеріали якого 21 жовтня 2019 року виділенні в окреме провадження в оригіналах та копіях з матеріалів кримінального провадження №0000368, в межах якого ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року (справа №757/60896/17-к) було накладено арешт на майно, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , а саме: машиномісця, земельні ділянки, квартири, пустуючі житлові будівлі, будівля колишньої школи, житловий будинок, котедж.

Зі змісту цієї ухвали про накладення арешту неможливо однозначно зрозуміти з якою метою відповідно до вимог ч.2 ст. 170 КПК України слідчим суддею був накладений такий арешт. При цьому в цій ухвалі слідчий суддя прийшов до висновку, що накладення арешту на майно сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотних наслідків.

У своєму клопотання та в судовому засіданні адвокат ОСОБА_12 вказує на необґрунтованість арешту та ставить питання про його скасування.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

З огляду на те, що представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, у своєму клопотанні не посилається на відсутність потреби у подальшому його застосуванні, як на підставу скасування арешту майна, і зазначає лише про необґрунтованість накладення арешту, то, з огляду на принцип диспозитивності, слідчий суддя має встановити наявність або відсутність лише тієї підстави для скасування арешту, про яку зазначає заявник.

Таким чином, для вирішення питання про скасування арешту, слідчому судді на даному етапі належить встановити, чи було доведено заявником, що арешт на майно було накладено необґрунтовано.

Оскільки ухвала слідчого судді від 18 жовтня 2017 року не містить посилання на мету накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне дослідити клопотання з яким слідчий звернувся про накладення арешту для встановлення мети такого арешту для цього кримінального провадження.

Так, зі змісту клопотання слідчого від 12 жовтня 2017 року вбачається, що арешт майна у кримінальному провадженні органу досудового розслідування необхідний для забезпечення заходів кримінального провадження в частині можливої конфіскації майна як виду покарання та забезпечення спеціальної конфіскації.

Щодо посилання в клопотанні слідчого на мету накладення арешту - забезпечення спеціальної конфіскація (п.2 ч.2 ст. 170 КК України) слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з врученого ОСОБА_2 повідомлення про підозру від 02 жовтня 2017 року, останній органами досудового розслідування підозрюється у заволодінні в період травня 2010 року - квітня 2011 року чужим (державним) майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, повторно та в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України стосовно виконання Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України" від 18 квітня 2013 року (дата набуття чинності 15 грудня 2013 року) кримінальний кодекс був доповнений двома новими статтями, а саме: ст. 96-1 КК України (Спеціальна конфіскація) і ст. 96-2 (Випадки застосування спеціальної конфіскації).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КПК України, зокрема, за умови вчинення умисного злочину, передбаченого Особливою частиною КПК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

З метою забезпечення спеціальної конфіскації арешт накладається на майно, серед інших, підозрюваного, третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 КК України (ч. 4 ст. 170 КПК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, серед іншого, одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

За змістом ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діянь, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи зазначені норми закону, а також пред`явлення ОСОБА_2 підозри за імовірне вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України в період травня 2010 року - квітня 2011 року, коли кримінальний кодекс ще не містив положень про спеціальну конфіскацію та випадків її застосування, слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_2 з метою забезпечення спеціальної конфіскації суперечило б вимогам чинного законодавства щодо дії кримінального закону у часі.

Тому, оскільки слідчим суддею в ході розгляду клопотання про скасування арешту було встановлено неможливість накладення такого арешту на майно з метою застосування спеціальної конфіскації у даному кримінальному провадженні, то слідчий суддя розглядає як підставу накладення арешту на таке майно лише можливість його конфіскації як виду покарання.

Відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, про обґрунтованість арешту, накладеного на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, свідчать, зокрема наступні обставини: такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом; існують факти або інформація, які вказують на те, що майно, на яке накладено арешт, належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження.

Дослідивши та проаналізувавши доводи, викладені у клопотанні заявника, а також додані до нього документи, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні №0000368 від 08 травня 2014 року ОСОБА_2 02 жовтня 2017 року повідомлено про підозруу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Отже, санкція зазначеної статті передбачає застосування такого покарання, як конфіскація майна.

Враховуючи, що слідчим суддею була встановлена неможливість накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації з підстав викладених вище, а слідчим в клопотанні ставилося питання про накладення арешту на майно, в тому числі, на підставі п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, та як наслідок задоволення такого клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт було накладено саме з метою забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт майна, який накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, може бути застосований лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Тобто, з цього слідує, що застосування арешту майна на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України є неможливим щодо майна третьої особи, а слідчий суддя при накладені арешту за вказаною підставою має з`ясувати, чи дійсно майно, про арешт якого просить сторона обвинувачення, належить підозрюваному.

Відповідно до доводів адвоката ОСОБА_12., слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, належним чином не встановив, у чиїй власності перебуває таке майно, оскільки, як зазначає адвокат ОСОБА_12, таке майно є власністю ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про належність зазначеного в ухвалі слідчого судді майна, на яке накладено арешт, підозрюваному ОСОБА_2 , слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною визначеною законом підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Як вбачається з пояснень учасників та наданих ними документів зазначене в ухвалі слідчого судді про накладення арешту нерухоме майно придбано ОСОБА_1 впродовж 2005-2014 років.

При цьому, факт спільного проживання ОСОБА_1 та підозрюваного ОСОБА_2 орган досудового розслідування підтверджує: показаннями самої ОСОБА_1 , яка під час допиту 20 листопада 2015 року зазначила, що з 2010 року проживає зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 ; показаннями сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_6 від 10 жовтня 2017 року, яка зазначила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають разом приблизно із 2003 року та мають спільну дитину, яка народилася у 2003 році; наявністю у них спільної дитини - ОСОБА_7 , 2003 року народження.

Оскільки в цей період ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , хоч і не перебувала із ним у офіційному шлюбі, то, укладаючи правочини про набуття майна у власність вона діяла як у своїх інтересах, так і у інтересах ОСОБА_2 з метою використання одержаного майна на задоволення сімейних потреб. Разом з цим, слідчий суддя бере до уваги кількість нерухомого майна, придбаного за вказаний період та його вартість, яка не співвідноситься із доходами ОСОБА_1 за цей період. Доказів зворотного адвокатом в судовому засіданні не надано.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року нерухоме майно (машиномісця, земельні ділянки, квартири, пустуючі житлові будівлі, будівля колишньої школи, житловий будинок, котедж) не є вочевидь таким, що не свідчить про спільну сумісну власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Оскільки чинне законодавство передбачає можливість звернення стягнення на спільне сумісне майно, а частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зазначене у клопотанні майно на цей час не визначені, як і не встановлено юридичного факту їх проживання однією сім`єю, слідчий суддя на цьому етапі не може скасувати арешт з частини такого майна, так як це питання повинне вирішуватися колегією суддів під час ухвалення кінцевого судового рішення у справі.

Звертаючи увагу на співмірність між обмеженнями, яких зазнає власник майна у зв`язку з арештом його майна, а також завданнями кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

При цьому, слідчим суддею враховується те, що детективами НАБУ розслідуються обставини можливого вчинення особливо тяжкого корупційного злочину, до якого можуть бути причетні службові особи державної установи та центрального органу виконавчої влади. Відповідно до змісту повідомлення про підозру такими діями могла бути нанесена школа державі у загальній сумі 195 380 689,58 грн. Тому, зважаючи на цю обставину, слідчий суддя переконаний, що тимчасові обмеження, яких наразі зазначає власник майна, відповідають критеріям співмірності та розумності з огляду на завдання цього провадження.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу органу досудового розслідування, що час дії заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна) уже становить близько 5 років. Весь цей час детективами досі здійснюється досудове розслідування у справі, не направлено обвинувальний акт до суду або ж не прийнято інше рішення, передбачене ч. 2 ст. 283 КПК України. При цьому варто зазначити, що обставина тривалого здійснення досудового розслідування, беззаперечно, негативно впливає на права власника майна.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що подібні питання щодо скасування арешту, накладеного на зазначене вище майно, уже були предметом вирішення слідчих суддів в порядку ст. 174 КПК України. Свої клопотання, відповідно до змісту ухвал доданих детективом до заперечення, представник ОСОБА_1. мотивував аналогічними обставинами. При цьому слідчі судді, розглянувши такі клопотання, не знайшли підстав для скасування арешту із вказаного майна, а будь-яких нових тверджень, які не були враховані слідчими суддями раніше, адвокат ОСОБА_12 наразі не наводить.

Крім цього, слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за обґрунтованістю накладення арешту на майно особи у порядку ст. 174 КПК, не наділений повноваженнями оцінювати ухвалу іншого слідчого судді на предмет відповідності вимогам чинного законодавства та обґрунтованості, вмотивованості, а здійснює оцінку підставам, що зумовлюють продовження дії арешту майна в межах вирішення клопотання певної особи. В той же час, перегляд рішень першої інстанції та, відповідно, перевірку зазначених критеріїв здійснює суд апеляційної інстанції в порядку, встановленому законом.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту з метою конфіскації як виду покарання у цьому кримінальному провадженні на майно, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 за обставин, викладених слідчим в клопотання про арешт майна та встановлених в ході розгляду клопотання захисту про скасування арешту, не є однозначно неможливим, а тому клопотання адвоката ОСОБА_12., який діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту - ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року (справі №757/60896/17-к), задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_12., який діє в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту - ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у справі №757/60896/17-к - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8