Номер провадження: 11-сс/813/939/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадження №0000394, внесеному до ЄРДР 11.03.2021 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком 60 діб з 01.07.2022 року по 29.08.2022 року.

Рішення слідчого судді мотивоване обґрунтованою підозрою у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та встановленими у судовому засіданні ризиками, передбаченими п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, стверджує, що:

- повідомлення ОСОБА_7 про підозру відбулось із порушенням чинного законодавства, окрім того така підозра є необґрунтованою;

- слідчим не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, твердження щодо їх існування зводяться до припущень;

- само по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу;

- у клопотання слідчого, як і в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів;

- попри обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий не визначив розміру застави як альтернативного запобіжного заходу;

- слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, позитивні характеристики та не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, 02 серпня 2022 року до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від захисника ОСОБА_12 , в яких зазначене наступне:

- пред`явлена підозра є необґрунтованою, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного доказу на її підтвердження, а надані докази, якими обґрунтовується клопотання слідчого є неналежними та недопустимими;

- у органу досудового розслідування були відсутні підстави для затримання підозрюваного ОСОБА_7 на підставі ст. 208 та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України;

- слідчий суддя не приділив належної уваги особистості підозрюваного ОСОБА_7 , якому виповнилось 50 повних років, ще 18.12.1993 року одружився з ОСОБА_13 , з якою дотеперішнього часу проживає, має двох дітей 1999 року народження та 1994 року народження та онучку 2016 року народження. Всі члени сім`ї проживають у м. Рені. З 2001 року підозрюваний зареєстрований як фізична особа підприємець та має законе джерело прибутку. На протязі 2010-2015 роках виконував обов`язки депутата Ренійської міської ради, та дотепер веде активну громадську позицію. З 24.02.2022 року проходить військову службу.

Позиції учасників судового розгляду.
Захисники та підозрюваний підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

З клопотання слідчого вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000394, внесене до ЄРДР 11.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 15 п.п. 1,5,6,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28 ч.ч.1,2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України ( а.с. 12-19 т. 1).

Так, за версією органу досудового розслідування, в 2000-их роках, точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені, у невстановленої особи виник умисел на вирощування нарковмісних речовин, а саме посівів конопель під виглядом самосівів на не оброблюваних землях сільськогосподарського призначення Ізмаїльського та Ренійського району Одеської області.

До здійснення вказаного напрямку діяльності вказана особа залучила ряд невстановлених осіб з числа місцевих жителів вказаних районів за відповідну грошову винагороду (відомості про вказані кримінальні правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2015 за № 00000447 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України; 20.07.2018 за № 0001884 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України; 18.08.2018 за № 0002200 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України).

Однак, у зв`язку із тим, що землі, на яких вирощувалися посіви конопель, належали жителям Ренійського та Ізмаїльського районів Одеської області на праві власності та є землями сільськогосподарського призначення і відповідно до договорів оренди передані для проведення обробки та вирощування сільськогосподарських культур фермерським господарством, невстановлена особа зазнала значних фінансових втрат.

З метою відновлення джерела надходження коштів, орієнтовно в 2015 році, точні дата та час під час досудового розслідування не встановлено, у невстановленої особи виник умисел на заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах у очільників сільськогосподарських підприємств ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у оренді яких знаходилися зазначені землі, шляхом вимоги передачі грошових коштів з погрозою насильства над ними чи їх близьких родичів, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, яке перебуває у їх віданні чи під охороною, розробила злочинний план його реалізації, не маючи при цьому на них законних прав.

З метою реалізації своїх злочинних намірів, а саме вимагання грошових коштів в особливо великих розмірах у ОСОБА_14 на загальну суму орієнтовно 500 000 доларів США та ОСОБА_15 на загальну суму орієнтовно 800 000 доларів США у якості відшкодування, як, на її думку, отриманих фінансових втрат внаслідок діяльності останніх по обробці земель та щорічної сплати грошових коштів у розмірі 20 відсотків від отриманого прибутку за здійснення безперешкодної сільськогосподарської діяльності на землях Ренійського та Ізмаїльського районів Одеської області, невстановлена особа залучила до вчинення вказаних дій ряд невстановлених осіб у тому числі ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , які, будучи місцевими жителями вказаних районів, знайомі з їх жителями.

В свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_16 надали свою згоду на вчинення вимагання стосовно очільників сільськогосподарських підприємств ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за грошову винагороду у невстановленому досудовим слідством розмірі, вступивши у попередню змову з невстановленою особою.

Відповідно до розробленого злочинного плану щодо вимагання передачі грошових коштів в особливо великих розмірах у керівників сільськогосподарських підприємств ОСОБА_14 та ОСОБА_17 у період з 2015 по 2020 років, точні місце, дата та час під час досудового не встановлені, невстановлена особа разом із іншими невстановленими особами, шляхом неодноразових особистих зустрічей з ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , постійних телефонних розмов та листування з останніми, шляхом погроз, вимагала передачі на її користь грошових коштів у особливо великих розмірах у якості відшкодування, як, на її думку, отриманих фінансових втрат внаслідок діяльності останніх по обробці земель та щорічної сплати грошових коштів у розмірі 20 відсотків від отриманого прибутку за здійснення безперешкодної сільськогосподарської діяльності на землях Ренійського та Ізмаїльського районів Одеської області.

Діючи відповідно до розробленого злочинного плану та розподілених ролей, ОСОБА_7 , усвідомлюючи не лише суспільно небезпечний характер особисто вчинюваних ним діянь, а й факту їх вчинення спільно з іншими співучасниками, які діяли при цьому кожен окремо, однак об`єднуючи при цьому свої зусилля на досягнення взаємообумовленого злочинного результату, у період з 2015 по 2021 роки, у різні періоди часу, неодноразово прибував до місць проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , до місць здійснення ними сільськогосподарської діяльності, а також до осіб, які працюють разом з ними на території Ренійського та Ізмаїльського районів Одеської області.

При цьому, ОСОБА_7 висував їм вимоги невстановленої особи щодо передачі на користь останньої (вимагала передачі на її користь грошових коштів) у особливо великих розмірах у якості відшкодування, як, на думку невстановленої особи, отриманих фінансових втрат внаслідок діяльності останніх по обробці земель та сплати грошових коштів у сумі 20 відсотків від отриманого прибутку при здійсненні сільськогосподарської діяльності, щорічно.

Висування вказаних вимог супроводжувалося пропозицією погодитися на них та надавався час на прийняти певного рішення - виконувати чи не виконувати цю вимогу.

У разі незгоди ОСОБА_14 та ОСОБА_17 прийняти вимогу, ОСОБА_7 у словесній формі висловлював погрози щодо заподіяння шкоди останнім або їх близьким родичам у вигляді погроз насильством (наприклад, нанести побої), пошкодженням чи знищенням їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною (спалити техніку, врожай), тим самим вчиняючи дії щодо залякування ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . Прагнув до того, щоб у них склалося переконання про реальність, дійсність реалізації цієї погрози, якщо вони не виконають пред`явлені вимоги.

01 липня 2022 року ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України (а.с. 84-88 т. 1).

02 липня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України (а.с. 73-83 т. 1).

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_17 , який повідомив про факти пошкодження його техніки, транспорту, вбивання арматур в його поля та зазначив, що причетним до вчинення вказаних дій є саме ОСОБА_18 та особи з його оточення, оскільки останній неодноразово йому погрожував. ОСОБА_17 зазначив, що він зустрічався з ОСОБА_18 01.10.2020 року в м. Галац (Румунія), на зустрічі були присутні «Коба», ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 (« ОСОБА_21 »), зустріч відбувалася в ресторані та ОСОБА_18 , повідомляючи про те, що він має високе положення в кримінальному світі вимагав аби ОСОБА_17 частину доходу від своєї фермерської діяльності віддавав йому, на що свідок не погодився та особи з оточення ОСОБА_18 почали перешкоджати його сільськогосподарській діяльності, розставляти на полі арматуру, погрожувати фізичною розправою йому та членам його сім`ї. В ході допиту свідок повідомив, що на його телефоні збереглися фотознімки з зустрічі та інша інформація, яка може мати значення для кримінального провадження (а.с. 49-56 т. 1);

- показаннями свідка ОСОБА_22 який пояснив, що він є власником ПП «Влахом», яке розташоване на території Орловської ОТГ, та займається вирощуванням с/г продукції, а саме зернових. На протязі декількох років, на його адресу надходили неодноразові пропозиції від ОСОБА_18 щодо сплати йому 20 відсотків від прибутку ФГ «Арна» за те, що він працює на «його землі». Крім того, до нього неодноразово приїжджали у різний період часу ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та пропонували погодитися на пропозицію ОСОБА_18 та попереджали про те, що у разі незгоди стосовно нього та членів його родини буде чинитися фізичне насилля та господарство не зможе повноцінно функціонувати. В липні 2021 року, при проведенні збиранню врожаю зернових на полях, розташованих в районі сіл Орлівка та Новосільське, були виявлені чисельні фрагменти металевої арматури внаслідок чого сталося пошкодження техніки, що потягло за собою перевищення строків збирання врожаю та спричинення матеріальних збитків (а.с. 57-64 т. 1);

- показаннями свідка ОСОБА_24 який пояснив, що у 2016-2017 від ОСОБА_18 надходили погрози фізичної розправи. Крім того, з ним неодноразово зустрічався ОСОБА_16 та ОСОБА_7 які наполегливо пропонували погодитися з пропозиціями ОСОБА_18 та не конфліктувати з ним (а.с. 69-72 т. 1);

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив про факти пошкодження його техніки, транспорту, вбивання арматур в його поля та зазначив, що причетним до вчинення вказаних дій є саме ОСОБА_18 та особи з його оточення, оскільки останній неодноразово йому погрожував. ОСОБА_14 зазначив, що він зустрічався з ОСОБА_18 в м. Галац (Румунія), на зустрічі були присутні ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (« ОСОБА_21 »), зустріч відбувалася в ресторані та ОСОБА_18 , повідомляючи про те, що він має високе положення в кримінальному світі, вимагав аби він частину доходу від своєї фермерської діяльності віддавав йому, на що свідок не погодився та особи з оточення ОСОБА_18 почали перешкоджати його сільськогосподарській діяльності, розставляти на полі арматуру, погрожувати фізичною розправою йому та членам його сім`ї. Крім того, останній мав багато розмов з ОСОБА_25 , який неодноразово пропонував йому погодитися на пропозиції ОСОБА_26 . В ході допиту свідок повідомив, що на його телефоні збереглися фотознімки з зустрічі та інша інформація, яка може мати значення для кримінального провадження (а.с. 38-48 т. 1).

На переконання апеляційного суду, вказані докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Окрім того, апеляційний суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

На думка апеляційного суду, зазначені у клопотанні обставини підозри, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Встановлені факти та інформація можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 , про підозру якого йдеться, міг вчинити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого йому було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000394, внесеному до ЄРДР 11.03.2021 року.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри з причин, що додані слідчим до клопотання та у подальшому використані слідчою суддею для встановлення обґрунтованості підозри докази, не могли використовуватися, бо зібрані з порушенням правових приписів КПК України. Адже, на думку апеляційного суду, на досудовому розслідуванні визнання доказів недопустимими можливе лише у разі очевидної і явної їх недопустимості. При цьому висновок про очевидну і явну недопустимість певних доказів має бути категоричним, тобто він не може бути спростований матеріалами, які зібрані або можуть бути зібрані в процесі досудового розслідування. Водночас, оскільки збирання доказів здійснюється протягом усієї стадії досудового розслідування, то на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу саме на цій стадії кримінального провадження докази в повному обсязі не можуть бути зібрані та досліджені з причини надання до клопотання лише окремої їх частини.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що у кримінальному провадженні в умовах воєнного стану показання можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Це стосується показань потерпілого і свідка. Щодо показань обвинуваченого, то діє таке ж правило, але доповнене вимогою щодо обов`язкової присутності під час допиту обвинуваченого його захисника (ч. 11 ст. 615 КПК України). Отже, показання, отриманні під час досудового розслідування, можуть бути використані як доказ у суді, якщо вони зафіксовані на відео, а показання підозрюваного (на час розгляду в суді обвинуваченого) якщо в допиті брав участь його захисник.

В даному випадку допити вищезазначених свідків були зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, що не суперечить вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити злочинну діяльність, обумовлені наступним:

- останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, ОСОБА_7 перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи кваліфікуючі ознаки даного діяння, які ставляться у вину підозрюваному, зокрема вимагання в особливо великих розмірах з погрозою насильства над потерпілими чи їх близьких родичів, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, яке перебуває у їх віданні чи під охороною (вимагання), свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків, які мешкають з ним в одній місцевості та, яких останній знає особисто, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слідчим суддею правильно враховано встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Водночас, апеляційний суд зазначає, що навіть з урахуванням того, що свідки, показання, яких надані стороною обвинувачення в обґрунтування клопотання, у вказаному кримінальному провадженні допитані з урахуванням ч. 11 ст. 615 КПК України, у будь-якому випадку, у разі, коли національне законодавство дозволяє використовувати досудові показання, їх можна використовувати з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ. Згідно з його практикою, право обвинуваченого на допит свідків, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає право перехресного допиту. Допит свідка, потерпілого слідчим, прокурором, найчастіше, проводиться за відсутності сторони захисту (зокрема, й до повідомлення про підозру). Тому суду необхідно вживати заходів щодо забезпечення права на перехресний допит. Лише в крайньому випадку за неможливості явки свідка, потерпілого (наприклад, унаслідок смерті), можна використовувати досудові показання. Як правило, за неможливості провести перехресний допит, досудові показання можуть бути використані лише в сукупності з іншими доказами (тобто коли досудові показання не є єдиним або вирішальним доказом). Відповідні питання допустимості показань свідка розглядаються через призму так званого тесту Al-Khawaja, що наводиться в рішенні Великої Палати ЄСПЛ в справі Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom (2011).

- оцінюючи фактичні обставини справи, зокрема період інкримінованого кримінального правопорушення, а саме 2015-2021 роки, що, на думку апеляційного суду, свідчить про актуальність ризику можливого продовження злочинної діяльності.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, однак в світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Щодо нездатності більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам, апеляційний суд зазначає наступне.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов`язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

В п. 62 у справі «Боротюк проти України» (Khayredinov v. Ukraine) Європейський Суд з прав людини вказав, що «У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Вирішуючи питання про співвідношення домашнього арешту та тримання під вартою, апеляційний суд зазначає таке.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції підозрюваного та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з іншими підозрюваними, свідками та потерпілими, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення. Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти вказаному ризику.

Застава (як альтернатива триманню під вартою) з урахуванням обставин злочину, а саме інкримінування підозрюваному вчинення злочину із погрозою застосування насильства, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, надає слідчому судді право не застосувати відносно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Застосування запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на їх м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, на думку апеляційного суду, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Виходячи із вищенаведених положень, апеляційний суд погоджується з висновком слідчої судді про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків. Доказів, які б спростовували зазначені висновки слідчої судді, стороною захисту надано не було.

Крім того, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як слідчим суддею, так і апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадження №0000394, внесеному до ЄРДР 11.03.2021 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4