ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/2642/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3402/21
Категорія: ч.3 ст.286-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , 1981 року народження, на 60 діб, до 27 грудня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що:

-стороною обвинувачення за відсутності обґрунтованої підозри було подано клопотання про продовження запобіжного заходу;

-до клопотання прокурором не було додано копії ухвали про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою від 07.09.2021 року, що на думку захисника, позбавило суд бути обізнаним про те, який запобіжний захід обрано відносно обвинуваченого, строк дії ухвали, тощо;

-до клопотання прокурором не було додано доказів в обґрунтування заявлених ризиків та не можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу;

-обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні під час допиту вказував, що ДТП сталося із-за неправомірних дій самого потерпілого ОСОБА_8 , який знаходячись у сильному алкогольному сп`яніння смикнув за кермо, після чого автомобіль змінив свій напрямок руху вправо, виїхав за межі проїжджої частини де перекинувся;

-відповідно до наданого стороною захисту висновку експерта №35 від 28.10.2021 року, ОСОБА_7 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в аварійній обстановці, а тому, на думку захисника, останній не може бути звинуваченим у скоєнні злочину;

-під час досудового розслідування були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим надані стороною обвинувачення докази є недопустимими та неналежними;

- ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, де характеризується з позитивної сторони, доглядає за батьками похилого віку, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів скоєних з необережності, що на думку захисника, свідчить про відсутність ризиків.

Просить ухвалу суду про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу скасувати.

Обвинувачений, прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за яке може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років із забороною звільнення з випробуванням, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , останній грубо порушив правила безпеки дорожнього руку, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, обравши небезпечну швидкість руху та прийом керування автомобіля, допустив втрату контролю над керуванням автомобілем та допустив виїзд керованого ним автомобіля на узбіччя, де в подальшому відбулось перекидання на дах вказаного транспортного засобі, внаслідок чого пасажир від отриманих тілесних ушкоджень помер, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Посилання сторони захисту на відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 , допущені під час досудового слідства істотні порушення, позицію обвинуваченого щодо механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди та докази сторони захисту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Щодо посилань захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, має неповнолітню дитину, доглядає за батьками похилого віку, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги зауваження захисника про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів скоєних з необережності.

Слід відзначити, що положеннями ст.199 КПК України, які регулюють порядок продовження строку тримання під вартою, не встановлено вимог щодо форми клопотання про продовження строку запобіжного заходу та будь-яких додатків до клопотання.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із тим, що суду не було надано матеріалів на підтвердження зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а також копії ухвали про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, позбавлені підґрунтя.

Крім того, зі змісту ували вбачається, що суд першої інстанції має повну інформацію по цьому кримінальному провадженні, у тому числі щодо обрання, продовження обвинуваченому запобіжного заходу та строку його дії під час досудового розслідування.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: