У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000552.

Учасники судового провадження:

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Первомайської окружної прокуратури задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно та зобов`язати повернути автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу власнику ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, такою, що постановлена з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що, задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив лише з того, що арештоване майно є речовим доказом, при цьому не обґрунтував мети накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не зазначив жодного ризику, який би слугував підставою для накладення арешту на вказане майно.
Представник звертає увагу на те, що матеріали клопотання не місять постанови слідчого про визнання арештованого майна речовим доказом.
На думку апелянта, слідчий, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна з пропуском строку такого звернення, оскільки автомобіль вилучений 12.10.2021 р. а прокурор звернувся 18.10.2021 р., що підтверджується звітом про автоматичне визначення слідчого судді. Крім цього, слідчий суддя, клопотання слідчого розглянув з порушенням строків такого розгляду 21.10.2021 р. (ч. 6 ст. 173 КПК України).
Представник зазначає, що слідчу (розшукову) дію огляд транспортного засобу проведено на підставі рапорту, до внесення відомостей до ЄРДР 12.10.2021 р. Єдиною метою слідчої дії було відшукання невідповідностей номера кузова та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тобто проведений органами досудового розслідування 12.10.2021 р. огляд транспортного засобу, фактично є обшуком, який, за приписами ч. 2 ст. 234 КПК України, проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді.
Апелянт вказує на те, що про вилучення транспортного засобу у законного володільця ОСОБА_7 , про внесення відомостей до ЄРДР за ст. 290 КК України та про розгляд клопотання про накладення арешту на транспортний засіб власник майна ОСОБА_5 , не повідомлявся, участі у розгляді клопотання не приймав. Про ухвалення рішення та накладення арешту на майно ОСОБА_5 дізнався від ОСОБА_7 21.12.2021 р., що стало підставою для звернення до суду з клопотанням про надання копії рішення, яка отримана представником 11.01.2022 р.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000552, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 12.10.2021 р. в м. Первомайськ Миколаївської області працівниками патрульної поліції виявлено автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 . В результаті перевірки вказаного транспортного засобу виявлено ознаки підробки номеру кузова та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За вказаним фактом 12.10.2021 р. до ЄРДР внесені відомості.
В ході огляду місця події, автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, а також вилучено свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , даного автомобіля на ім`я ОСОБА_5 .
Вказане майно постановою слідчого визнано речовими доказами.
Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно. Клопотання мотивоване тим, що автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу відповідають критерію речового доказу, мають доказове значення під час дізнання у кримінальному провадженні, можуть бути використані при проведенні судових експертиз з метою перевірки на предмет можливої заміни кузову автомобіля, почеркознавчої експертизи та дійсності свідоцтва про реєстрацію.
З урахуванням того, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, є об`єктом, предметом, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення його збереження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя має діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, має врахувати: існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.10.2021 р. в. м. Первомайську Миколаївської області працівниками сектору реагування патрульної поліції виявлено автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , і, в результаті перевірки вказаного транспортного засобу, виявлено ознаки підробки номеру кузова та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
12.10.2021 р. за вказаним фактом до ЄРДР за № 0000552 внесені відомості, за попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.
Далі, дізнавачем Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області складений протокол огляду автомобіля від 12.10.2021 р., в ході якого вилучений автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого в ході проведеного 12.10.2021 р. огляду транспортного засобу майна, прокурор обґрунтував його тим, що транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію необхідне для забезпечення їх збереження, як речових доказів, оскільки містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме можуть бути використані при проведенні судових експертиз з метою перевірки на предмет можливої заміни номера кузова автомобіля.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 290 КК України відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.
Станом на день звернення прокурора з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, про підозру у вчиненні кримінального проступку, яке розслідується в даному кримінальному провадженні будь-якій особі не повідомлено.

З долучених досудовим розслідуванням процесуальних документів, вбачається, що всупереч положень ст. 40-1 КПК України, якою визначені повноваження дізнавача, проведений не огляд місця події, як зазначено в клопотанні про арешт майна та вказано в ухвалі слідчого судді, а фактично проведений огляд іншого володіння особи (транспортного засобу), що є іншою процесуальною дією, яка проводиться згідно з правилами, передбаченими ст. ст. 234, 237 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи, окрім іншого, розуміється транспортний засіб. Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

В даному випадку, вилучення майна проведено з порушенням наведених вимог кримінального процесуального закону, оскільки огляд транспортного засобу проведений на підставі рапорту поліцейського ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 12.10.2021 р., до внесення відомостей до ЄРДР, і, після такого огляду та вилучення майна, з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду (обшуку) транспортного засобу, орган досудового розслідування до суду не звертався, принаймні матеріали клопотання прокурора таких даних не містять. Відсутні й дані про добровільну згоду особи, яка володіє майном, на огляд транспортного засобу працівниками поліції.

Разом з цим, встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження хоча і містять дані, які можуть свідчити про те, що майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України та може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, проте слідчим суддею, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, не враховано наслідків арешту майна для третіх осіб, а також розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так, з матеріалів клопотання прокурора не вбачається наявності правової підстави арешту майна, зокрема того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, прокурором не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, у виді транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію із забороною ним розпоряджатися будь-яким чином, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.
Зазначення прокурором про те, що арешт майна необхідний з метою проведення відповідних експертиз, є недоречним, оскільки ним не обґрунтовано, яким чином перебування майна у його володільця може вплинути на проведення зазначеної експертизи.
Крім того, матеріали клопотання про арешт майна не містять й постанови про визнання вилученого майна речовими доказами.

Враховуючи допущені в ході досудового розслідування порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2021 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000552 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Первомайської окружної прокуратури про накладення арешту на автомобіль марки «Land Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_2 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3