Справа № 557/1812/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року смт Гоща

Слідчий суддя Гощанського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , у судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща клопотання володільця арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 22.11.2021
ВСТАНОВИВ:
До Гощанського районного суду Рівненської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року на належний йому вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 .
На обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 22.11.2021 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000184 від 14 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене згідно протоколу огляду від 13.11.2021 року, зокрема і належний йому на вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що використовувався ОСОБА_4 , з обмеженням права у відчуженні, розпорядженні та/або користуванні ним та залишено його зберігатися у відділенні поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за адресою смт. Гоща, вул. Застав`я, 11 до завершення досудового розслідування в рамках кримінального провадження .
Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не закінчене. В рамках його проведення всі необхідні слідчі (розшукові) дії уже проведено і, оскільки тривалий час будь-які інші дії з належним йому майном не проводяться, це свідчить про відсутність такої необхідності.

На даний час, належний йому автомобіль знаходиться на автомобільному майданчику відділення поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, на відкритій місцевості та, внаслідок дії погодніх умов та неналежного його зберігання, піддається впливу корозії та псуванню вцілому. Він будь яким чином не перешкоджав проведенню досудового розслідування, своєчасно з`являвся на проведення слідчих дій , в тому числі із використанням належного йому автомобіля, якщо була така необхідність, тим самим належним чином виконував свої обов`язки учасника кримінального провадження, що, на його думку, дає підстави стверджувати, що будь-яких порушень щодо вимог визначених завданням арешту майна у кримінальному провадженні ним не допущено.

Окрім того, необхідність повного скасування арешту на належний йому автомобіль полягає і в тому, що він є приватним підприємцем, свою діяльність здійснює у сфері прісноводного рибництва (аквакультура), виробництві м`ясних продуктів та роздрібній торгівлі і автомобіль ним використовується для перевезення продуктів для годування риб та перевезення корму для годування. У зв`язку із приходом зими, на даному етапі його господарювання, задля здійснення робіт направлених на годівлю риби, лише повне скасування арешту автомобіля надасть ОСОБА_3 можливість вчинити всі необхідні дії направлені на користування, використання та розпорядження його майном. Просить суд задовольнити дане клопотання та скасувати арешт майна, оскільки подальше продовження його дії суперечить завданням кримінального провадження, загальним принципам кримінального процесуального закону та завданням застосування арешту майна.
В судове засідання власник арештованого майна ОСОБА_5 , представник ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області та прокурор не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання, заперечень на клопотання не подали.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає про таке.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 22.11.2021 у кримінальному провадженні №0000184 від 14.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з метою збереження речових доказів, було накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене згідно протоколу огляду від 13.11.2021 року, зокрема і на вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , обмежено право осіб у відчуженні, розпорядженні та/або користуванні ним та залишено його зберігатися у відділенні поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за адресою смт. Гоща, вул. Застав`я, 11 до завершення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000184.
У своєму клопотанні володілець арештованого майна ОСОБА_3 вказує, що всі необхідні слідчі (розшукові) дії в рамках кримінального провадження уже проведено, тривалий час будь-які інші дії з належним йому майном не проводяться, що свідчить про відсутність такої необхідності. Належний йому автомобіль знаходиться на автомобільному майданчику відділення поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області на відкритій місцевості та, внаслідок дії погодніх умов та неналежного його зберігання, піддається впливу корозії та псуванню вцілому. Окрім того, подальше продовження дії накладеного арешту, перешкоджає йому, як фізичній особі- підприємцю, у провадженні діяльності і лише повне скасування арешту автомобіля надасть йому можливість вчинити всі необхідні дії, направлені на користування, використання та розпорядження його майном.

Статті 7 та 16 КПК України визначають однією із загальних засад кримінального провадження недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Із змісту ухвали про накладення арешту вбачається, що підставою для накладення арешту на зазначене майно стало те, що майно підпадає під ознаки речових доказів, а тому з метою запобігання можливості відчуження майна, його псування, знищення, тощо до проведення з ним слідчих дій, на нього було накладено арешт.
При цьому, на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна.
Вирішуючи обґрунтованість клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним
Відповідно до правової позиції, сформульованої ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року, рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, є одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства, і наскрізним принципом усіх статей Конвенції.
У своєму рішенні у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, ЄСПЛ зазначає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна не встановлено фактів зміни процесуального статусу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, оголошення підозр у кримінальному провадженні тощо.

Крім того, слідчий суддя враховує, що подальший арешт такого майна заподіює збитків його власнику.

Слідчий суддя також враховує і те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що є нетяжким злочином та у відповідності до ч. 2 ст. 219 КК України досудове розслідування по даному кримінальному провадженні може тривати до дванадцяти місяців.
На цей час достатніх даних про те, що скасування арешту на автомобіль може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано.
Продовження ж дії арешту на майно протягом тривалого часу призведе до заподіяння власнику, як фізичній особі-підприємцю, протиправність діяльності якого ще не доведено у встановленому законом порядку, значних збитків.
Крім того, позбавлення будь-якої особи права розпоряджатися чи користуватись своїм майном за умови недоведеності її причетності до вчинення кримінального правопорушення, що розслідуються по даному кримінальному провадженні, та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у господарську діяльність та право мирно володіти своїм майном.
Однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)

За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання в частині скасування заборони користуватися майном підлягає задоволенню, так як потреби в подальшому утриманні майна в своєму розпорядженні орган досудового розслідування не довів.

Таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.

Відповідно до принципу диспозитивності кримінального провадження сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесенні до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним йому майном.
Керуючись ст.ст. 40, 100, 117, 131-132, 167-168, 170-173, 376 КПК України слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Арешт на вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , накладений згідно ухвали слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0000184 від 14 листопада 2021 року, скасувати в частині заборони користування арештованим майном.

У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Зобов`язати слідчого в кримінальному провадженні 0000184 від 14 листопада 2021 рокупередати автомобіль вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 ,на відповідальне зберігання власникові - ОСОБА_3 .

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1