29.11.2021
Справа № 642/3652/21,
Провадження 1-кп/642/626/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які обвинувачуються за ч.2 ст.270 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Харківської обласної прокуратури надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які обвинувачуються за ч.2 ст.270 КК України. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 21.01.2021р. за № 0000024.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23.01.2021р. обвинуваченим було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено, і який на даний час спливає.

Судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що стосовно обвинувачених існують ризики переховуватися від суду, оскільки у разі визнання винуватими їм загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків або інших обвинувачених. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Обвинувачені та захисники проти задоволення клопотання про продовження тримання під вартою заперечували та посилалися на те, що підозра необґрунтована, а ризики не доведені і є формальними. Висловили усне клопотання про застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначили, що ОСОБА_12 є людиною похилого віку, має житло та сім`ю і не є суб`єктом злочину, у якому його звинувачують. крім того прокурор не обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захиснк ОСОБА_7 , вказав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_14 мають міцні соціальні зв`язки та малолітню дитину.

Захисник ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_13 має дитину та стійкі соціальні зв`язки. Потерпілі, в більшості, визнають що пожежа сталася внаслідок нещасного випадку, і більшість з них не мають претензій до ОСОБА_13 . Крім того, один з потерпілих зазначив, що ОСОБА_13 рятував при пожежі життя іншім особам, тому він не має знаходитися під вартою.

Потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілого підтримали думку прокурора.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо них, які було встановлені ухвалами слідчих суддів від 23.01.2021р. не зникли.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочинну діяльність.

Обвинуваченими та захисниками не було подано до суду достатніх доказів про повне зменшення ризиків.
Беззаперечних доказів щодо критичного стану здоров`я обвинувачених, що унеможливлювало б їх тримання під вартою, до суду стороною захисту не надано.

Враховуючі відомості про особи обвинувачених, ризик вчинення ними нових кримінальних правопорушень неможна вважати доведеним. Окрім того, прокурором не наведено повного обґрунтування, які конкретні речі чи документи можуть бути спотворені обвинуваченими, у разі їх перебування на волі.

Таким чином, неможливо вважати, що зникли ризики переховування обвинувачених від суду з метою уникнення суворого покарання або незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Тому, суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою на даний час не зменшились.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри судом не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями надавати оцінку доказам винуватості та робити відносно них свої висновки. Окрім того, питання обґрунтованості підозри досліджувалося при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею, а також судом апеляційної інстанції. Зазначені обставини будуть оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є на даний час дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити застосування до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжити застосування до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжити застосування до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжити застосування до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 27 січня 2022 р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення, а обвинуваченим з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 29 листопада 2021р.

Суддя ОСОБА_1