УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві ст.лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене Прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві ст.лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене Прокурором Шевченківського окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП №1 Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві, за процесуальним керівництвом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.06.2021 приблизно о 14 год. 00хв. за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції зупинено громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого при поверхневому огляді виявлено згортки з наркотичною речовиною, які отсанній зберігав з метою збуту.

11.06.2021 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , в зоді якого виялвено та вилучено:

- ваги та пусті поліетиленові пакети, які поміщено до спеціального пакету ЕХРО 198540; 15 мотків клейкої стрічки,Ж 14 поліетиленових пакетів, в середині яких знаходяться інші порожні поліетиленові пакети різни х кольорів, які поміщено до спеціального пакету NPU 1406166; конверт з грошовими коштами в сумі 13000,00 грн., номіналом по 200 грн., які поміщено до спеціального пакету ЕХРО 198543; ключі від квартири АДРЕСА_3 , поміщено до спеціального пакету ЕХРО 196753.

Вказані предмети та речі, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вони зберегли на собі сліди, які відображають наслідки події, є об`єктом, який зберіг на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання просив його задовольнити.

Захисник власника майна заперечував щодо накледння арешту на конверт з грошовими коштами в сумі 13000,00 грн., номіналом по 200 грн., та ключі від квартири АДРЕСА_3 . Вважає, що слідчим не доведено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані на його обгрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №1 Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві, за процесуальним керівництвом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України..

Звернення слідчого з клопотанням про арешт на вказане майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети та речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні речі та предмети, на які сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту ваги та пусті поліетиленові пакети, які поміщено до спеціального пакету ЕХРО 198540; 15 мотків клейкої стрічки, 14 поліетиленових пакетів різних кольорів, які поміщено до спеціального пакету NPU 1406166.

Водночас, на думку слідчого судді, відсутні правові підстави для задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти та ключі від квартири.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 11.06.2021 слідчим фактично проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , без наявності в нього на те правових підстав, тобто ухвали слідчого судді, оскільки в судовому засіданні такої не надано.

Крім того, слідчим не доведено, що грошові кошти, отримані ОСОБА_5 , отримані останнім саме злочинним шляхом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відтак, слідчим не доведено необхідність арешту в зазначеній частині, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві ст.лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене Прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 11.06.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: ваги та пусті поліетиленові пакети, які поміщено до спеціального пакету ЕХРО 198540; 15 мотків клейкої стрічки, 14 поліетиленових пакетів різних кольорів, які поміщено до спеціального пакету NPU 1406166.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1