Справа № 308/5777/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду м. Ужгород клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 в кримінальному провадженні (308/5777/18, 1-кп/308/352/21) про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Абрикосівка, Херсонської області, тимчасово непрацюючого, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, учасника бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовий пенсіонер, інвалід 3 групи, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого, уродженця м. Кіровоград, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (з його слів),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655 від 27.02.2018 та за № 0000046 від 05.05.2018 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 14 та ст. 113, ч.2 ст. 28 та ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст.28 та ч.2 ст. 194 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що строк дії обраного запобіжного заходу, який ухвалами колегії суддів Ужгородського міськрайонного суду було продовжено закінчується 30 січня 2022 року. Підставою для продовження даного запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та вони обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів , а саме : готування до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носіння, зберігання, придбання, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто, вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про можливість їх переховування від суду, враховуючи кількість та тяжкість злочинів та не допущення вчинення інших умисних кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор ОСОБА_3 вказує, що на даний час існують ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного ОСОБА_11 , який на даний час переховується від органів досудового розслідування, інших учасників у цьому кримінальному провадженні, є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення правопорушень. Вказує, що такі ризики з моменту обрання відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу на даний час не зменшились, звільнення обвинувачених з під варти створить передумови для продовження злочинної діяльності та впливу на інших осіб у даному кримінальному провадженні. Крім того, вказуючи що реальна загроза призначення покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати, не дивлячись на міцні соціальні зв`язки, суспільні стосунки та матеріальний стан, вживати всі можливі заходи спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності, зокрема попереднє переховування від органів досудового слідства та суду, впливу на свідків та інших підозрюваних, тому тримання під вартою вважає, є єдиним запобіжним заходом який унеможливлює здійснення тиску на інших учасників кримінального провадження та втечу обвинувачених за межі України та вчинення нового кримінального правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не усуне існування ризиків, які зазначені.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_4 адвокат - ОСОБА_5 , у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , вказуючи, що тримання під вартою його підзахисного є надмірним, ризики є нічим не обгрунтованими. При вирішенні клопотання судом, просив суд звернути увагу саме на доцільність перебування обвинувачених під вартою, адже на його думку уже більше чотирьох років перебування в неволі це 10% їх життя, яке їм ніхто не поверне. Зазначив, що він впевнений в тому, що жоден обвинувачений не зацікавлений в доведенні їх винуватості, тому впевнений в їх належній процесуальній поведінці. Просив обрати ОСОБА_4 , будь який інший запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 позицію свого захисника підтримав, та просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , у задоволенні клопотання прокурора просила відмовити та скасувати відносно її підзахисного ОСОБА_6 запобіжний захід з наступних підстав. Зазначила, що стан здоров`я ОСОБА_6 є незадовільний, такий потребує медичного обстеження та належного лікування про що надала в судовому засіданні медичну довідку щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 . Зазначила , що ризики , яким обґрунтовує своє клопотання прокурор нічим не підтверджені , а утримання її підзахисного під вартою, забирає його життя та право на сім`ю. Окрім того , при прийнятті рішення просила прийняти до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі відносно ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням його під вартою .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що підтримує думку своєї колеги адвоката ОСОБА_7 , щодо відсутності ризиків, на які посилається прокурор ОСОБА_12 , які жодними доказами не підтверджені. Крім того вказав, що його підзахисний зацікавлений у доведенні перед судом своєї невинуватості, а тому він переконаний, що ОСОБА_8 , не збирається переховуватись від суду, і він може гарантувати його належну процесуальну поведінку, тому просить обрати його будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 позицію свого захисника підтримав, та просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Представник потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора ОСОБА_12 та просив таке задоволити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, заяву, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , запобіжний захід, обраний обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 закінчується 30.01.2022 року.

У відповідності до п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України ( згідно Закону України №540-ІХ від 30.03.2020р. , в редакції Закону №558-ІХ від 13.04.2020року) тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), законодавцем було встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Зокрема, у зазначеній вище нормі п.20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України визначено , що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

У зв`язку з тим, що члени колегіі з розгляду кримінального провадження № 1-кп/308/50/22 справа №308/5777/18 - головуюча суддя ОСОБА_14 , суддя зі складу колегії ОСОБА_15 перебувають на лікарняному з захворюванням на коронавірусну хворобу (COVID-19), клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що строк дії обраного запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , закінчується 30 січня 2022 року розглядається суддею зі складу колегії суддів ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків. Застосування таких заходів завжди повязано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі зібраних доказів обвинувачуються органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст. 113, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, крім того ОСОБА_8 обгрунтовно обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у організації та вчиненні готування до диверсії, тобто вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носіння, зберігання, придбання, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, організації та вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчинених шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у пособництві в підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується установою і який надає права.

У відповідності до положень ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення у вчиненні яких ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачується, відносяться до проступку (ч.4 ст.358 КК України), нетяжкого злочину (ч.1 ст.358 КК України), тяжких злочинів ( ч.1 ст.263 КК України, ч.2 ст.194 КК України) та особливо тяжких злочинів (ст.113 КК України, ч.2 ст.258 КК України).

При цьому суддя приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому , кримінально процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд дійшов наступних висновків.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.

Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в разі визнання їх винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому, враховується при оцінюванні ризиків.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться у тому числі і до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Суд , вже неодноразово зазначав в своїх ухвалах, про наявність в обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 певних знань, навиків, умінь та можливостей для переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, про що свідчить їх поведінка на досудовому слідстві.

Крім того суд, враховує ту обставину, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень на території Закарпатської області, хоча, мають зареєстроване місце проживання у Кіровоградській та Черкаських областях, а як було встановлено в судовому засідання сім`я ОСОБА_8 фактично проживає у м. Києві.

При цьому, суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_8 , інкримінується підроблення документів та їх використання, в зв`язку з тим, що у останнього було вилучено підроблений документ, що посвідчує особу, на інше ім`я.

Таким чином, продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду отримуються усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд, може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд , не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Вплив на вказаних осіб може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків, інших учасників по кримінальному провадженні підтверджується і тим, що на даний час , суд знаходиться на стадії допиту свідків, та у судових засіданнях допитано свідків не в повному обсязі та продовжує існувати реальна необхідність допиту ще інших вказаних як стороною обвинувачення так і стороною захисту обвинувачених свідків, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на свідків, інших учасників кримінального провадження, які судом ще не допитані.

При цьому, суд критично ставиться до доводів захисту, про неможливість впливу на свідків, через їх знаходження у різних регіонах країни порівняно з обвинуваченими, оскільки на думку суду, тиск може вчинятись у будь-яких формах, не тільки за допомогою фізичної присутності особи, ай за допомогою інших можливостей, зокрема, через мобільний зв`язок та мережу «Інтернет» чи за допомогою стороннії осіб близьких до обвинувачених.

Щодо впливу на потерпілу сторону юридичну особу, то суд такий ризик не приймає до уваги, оскільки, представник потерпілого ОСОБА_10 допитаний у судовому засіданні колегією суддів у даному кримінальному провадженні.

Суд враховує, що існує можливість впливу обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на іншого підозрюваного у вчиненні інкримінованих обвинуваченим злочинів а саме - ОСОБА_11 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження та який на даний час все ще переховується від органів досудового розслідування.

Наявність обґрунтованого ризику вважати, що обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується також і тим, що оскільки, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були вчинені у співучасті з іншими особами, з залученням транспортних засобів, з використанням масок для обличчя, що свідчить про підготовку до вчинення злочину, вжиття заходів до невикриття та уникнення покарання, а також, можливість планування особами вчинення інших кримінальних правопорушень з використанням вказаних речей. При цьому, суд враховує також спосіб та характер вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень .

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше вже потрапляв в поле зору працівників правоохоронних органів, та відносно останнього ухвалювався обвинувальний вирок.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що прокурором ОСОБА_12 доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Суд також враховує, що стороною захисту адвокатами ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цих обвинувачених, а також ризик їх впливу на свідків та інших учасників процесу, матеріали відносно яких було виділено в окреме провадження та на даний час знаходяться в розшуку або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не повязаний із позбавленням волі здатний їм запобігти.

Суду не надано достатньо доказів, щодо обставин, які свідчать про наявність необґрунтованості обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 залишаючись на волі, не будуть ухилятись від суду.

Крім того, суд , вважає за необхідне зазначити, що процесуальна поведінка обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , не сприяє переконанню того, що останні бажають як найшвидше довести необґрунтованість обвинувачення. Їх дії, на думку суду свідчать про затягування розгляду справи, про що свідчать подання неодноразових, безпідставних, однотипних відводів колегії складу суду та інших клопотань спрямованих на затягування розгляду справи .

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України відноситься у тому числі і до особливо тяжких злочинів, зокрема, санкція яких передбачає позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, яке має значний ступінь суспільної небезпеки, та значний резонанс у суспільстві, враховує особу обвинувачених, що ОСОБА_6 , є учасником бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовий пенсіонер, інвалід 3 групи, раніше не судимий, а ОСОБА_4 є учасником бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, а також стан здоров`я обвинувачених, ОСОБА_8 , раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір інваліда 3 групи постраждалої від Чорнобильської АЕС.

Судом приймається до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , інкримінованих їм злочинів, які є особливо тяжкими злочинами, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, наявність суспільного інтересу в встановленні істини по справі, а також особи обвинувачених.

Доводи захисників про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченому може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором ОСОБА_12 не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеними доводами.

Зокрема, доводи адвоката ОСОБА_7 про наявність ряду захворювань у обвинувачного ОСОБА_6 , які на думку захисника дають пістави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 є не переконливими , оскільки, із виписки з медичної довідки наданої ДУ УВП №9 не вбачається , що ОСОБА_6 не може знаходитись під вартою та йому не може бути надана належна медична допомога.

Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених та ризик їх ухилення від суду. На даний період часу у суду відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належної поведінки обвинувачених.

Суд враховує і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, та у контексті даного кримінального провадження є ймовірність того, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Маріянчук та інші проти України» зазначив, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Щодо визначення конкретного суспільного інтересу, який слід взяти до уваги при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, суд зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 оголошено про підозру в скоєнні злочинів, які є найбільш небезпечними проти громадської безпеки, які створюють загальну небезпеку, пов`язані з можливістю заподіянням значної чи тяжкої шкоди життю і здоров`ю людей, власності, довкіллю, нормальному функціонуванню органів влади, підприємств, установ чи організацій, здатні дестабілізувати обстановку в суспільстві, викликати у людей паніку, почуття напруги і незахищеності, тощо.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинувачених, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

У відповідності з п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень насильницького характеру, внаслідок яких могла бути спричинена загибель осіб, суд приходить до висновку що відсутні підстави для визначення розміру застави.

Таким чином, суд, вважає, що прокурором ОСОБА_3 доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 під вартою.

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_17 про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів з 24 січня 2022 року по 23 березня 2022 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів з 24 січня 2022 року по 23 березня 2022 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів з 24 січня 2022 року по 23 березня 2022 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Закарпатської установи виконання покарань № 9 та прокурору Ужгородської окружної прокуратури для контролю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 26 січня 2022 року о 09:00 год.

Суддя ОСОБА_1