Справа №583/470/16 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/740/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування строків давності та звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебувало клопотання засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року за нововиявленими обставинами.

Під час судового засіданні засуджений ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування строків давності та звільнення його від відбування покарання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено .

Своє рішення суд вмотивував тим, що застосування строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 , засудженого до довічного позбавлення волі не грунтується на вимогах чинного законодавства, при цьому, кримінальним законом передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за визначеною законодавством процедурою.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та повернути справу на новий судовий розгляду іншим складом суду. Крім того, засуджений просить витребувати з Конотопського міськрайонного суду Сумської області його особову справу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що прийнята постанова є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає до скасування.

При цьому, апелянт вказує, що відповідно до вимог ст. 24 Конституції, ст.ст. 1,4,9 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дискримінація заборонена, що згідно ст. 61 Конституції України він має право на індивідуальне, справедливе покарання, що узгоджується і з ч. 5 ст. 80 КК України.

Звертає апелянт увагу і на те, що посилання в ухвалі на ст. 87 КК України не має відношення до предмету розгляду у даному кримінальному провадженні, оскільки злочину він не вчиняв, вину не визнав, а тому, до нього має бути застосована ч. 6 ст. 80 КК України.

Крім того апелянт зазначає, що суд незаконно відмовлено у витребуванні його особової справи, що, на його думку, свідчить про неповноту судового розгляду.

Також, апелянт посилається на незаконність прийнятого рішення і з тих підстав, що не був забезпечений захисником.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміна, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону при розгляді клопотання засудженого судом дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 9, ч. 10 параграфу 3 «Перехідні Положення» Закону України № 2147-III справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Законом. Заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами з підстави встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, та з підстави встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення, подані та не розглянуті до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами розгляду заяв про перегляд судових рішень за виключними обставинами, що діють після набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст. 80 КК України передбачено звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та порядок звільнення від відбування покарання особи, якщо обвинувальний вирок відносно особи не був виконаний.

Так, перевіряючи обґрунтованість заявленого засудженим клопотання про застосування строків давності та звільнення від відбування покарання судом було враховано, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 115 ч. 2 п. 13, ст. 296 ч. 3, ст. 122 ч. 1, 162 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 15 лютого 2005 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року залишено без змін.

У вищезазначеному вироку вказано, що запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою застосовується до набрання вироком законної сили. Тобто, після набрання вироком законної сили ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

За наявності вищезазначених обставин, суд і дійшов висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що застосування строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що стало підставою для відмови у задоволенні поданого останнім клопотання.

При цьому, будь-яких порушень вимог ст. 24 Конституції, ст.ст. 1,4,9 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дискримінація заборонена, що згідно ст. 61 Конституції України, на що посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що він має право на індивідуальне, справедливе покарання, то колегія суддів звертає увагу на те, що законність призначеного ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі було предметом розгляду колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, яка, своєю ухвалою від 15 лютого 2005 року вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року залишила без змін.

При цьому, за наявності вказаного вироку та рішення суду касаційної інстанції, посилання апелянта на те, що він злочину не вчиняв, вину не визнав, а тому, до нього має бути застосована ч. 6 ст. 80 КК України є взагалі безпідставними.

Крім того, на спростування доводів апелянта про те, що ухвала є незаконною і з тих підстав, що його не було забезпечено захисником, колегія суддів враховує ті обставини, що як вбачається з оскаржуваної ухвали, так і з журналу судового засідання, судове засідання відбувалося за участі захисника ОСОБА_9 , яка діяла в інтересах засудженого ОСОБА_8 .

Що стосується посилань апелянта на незаконну, на його думку, відмову суду у витребуванні його особової справи, то на думку колегії суддів, з врахуванням встановлених судом обставин такої необхідності при розгляді даного кримінального провадження не було. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав і для витребування особової справи ОСОБА_8 , про що він просить в апеляційній скарзі, і під час апеляційного розгляду даного провадження.

Стосовно доводів апелянта про безпідставність посилань суду на ст. 87 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки у такий спосіб суд лише роз`яснив засудженому до довічного позбавлення волі можливість заміни такого покарання на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років за визначеною законодавством процедурою.

Таким чином, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не містить доводів та обґрунтувань, за наявності яких можливо було б дійти висновку щодо незаконності прийнятого судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог діючого законодавства, будь-яких порушень під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування строків давності та звільнення від відбування покарання - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4