Справа № 522/1073/20
Провадження №1-кп/522/313/20
УХВАЛА
16 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006306 від 27.11.2019 року, відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Очамчилі, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Окумі, Кальський район, Абхазія, Грузія, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має посвідку на тимчасове мешкання на території України, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006306 від 27.11.2019 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.
Ухвалою Приморського арйонного суду м. Одеси від 24.01.2020 року відносно ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, розмір застави не визначався. На момент винесення даної ухвали термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 спливає.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від наявності клопотань учасників судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу 60 денного строку.

У судовому засіданні при обговоренні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, прокурор надав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

16.12.2020 року до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 з тримання під вартою на інший захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивує тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків. Зазначає, що на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року було проведено медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , та 16.04.2020 року за вих. №502/47-ОД від ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області надано відповідь, що він є хворим на гепатит «С», та що 23.03.2020 р. обвинувачений був повторно оглянутий лікарем- травматологом. Про що є запис у медичній картці стаціонарного хворого. При огляді відзначається набряк та біль на медіальної щиколотці з права. На рентгенологічному дослідженні, що було проведено, відзначається відсутність консолідації кісток правої гомілки і слабка динаміка з боку кісткової тканини до сполучення.На теперішній час хворий самостійно не пересувається, а виключно із сторонньою допомогою та з милицями. Стан обвинуваченого погіршується.Згідно довідки лікаря ортопеда-травматолога КНП «11 МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» від 20.11.2020 р. хворому 06.11.2020 р. проведено демонтаж апарату зовнішньої фіксації, та проведена іммобілізація правої нижньої кінцівки задньою гіпсовою шиною. Рекомендовано іммобілізація гіпсовою шиною 6 тижнів, з послідуючим рентген контролем, перев`язки, прийом антибіотиків. Після за живлення ран рекомендовано оперативне лікування.Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 , з більшою ймовірністю тримає сепсис, ніж лікування, так як рани не загоюються.Знаходячись у вказаному стані, обвинувачений ОСОБА_9 може пересуватись тільки на інвалідному візку, та він не зможе переховуватись від органів суду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 клопотання підтримали та просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор просив у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити, продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Так, з рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі «Ш. проти Швейцарії»). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою з 27.11.2019 року, тобто більше 1 року.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови», згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Також, у справі «Лабіта проти Італії» щодо скарги на тривалість тримання під вартою, зокрема зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.
Не даючи наперед оцінку допустимості, належності, достовірності і достатності доказів, судом на даній стадії процесу встановлено, що деякі з наданих прокурором доказів з часом втрачають свою переконливість, в той саме час, коли особи, яким висунуто обвинувачення, тримаються під вартою без обвинувального вироку суду.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше його утримання під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого його ще не визнано винним, ст. 62 Конституції України.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тому суд застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
У судовому засіданні прокурором не викладено жодних обставин, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не вказано наявність доказів того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, не розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України).
Таким чином, колегія суддів вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого ОСОБА_9 на свободу шляхом його утримання під вартою, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має місце мешкання в місті Одесі, родину, хворіє на тяжку хворобу та потребує оперативного втручання, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, що на момент розгляду клопотання захисника, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і тому достатнім для їх запобігання є застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Разом з тим, відповідно до ст. 194 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, номеру засобу зв`язку; не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України; утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження;носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 32, 177-178, 201, 331, 350, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на 60 днів, тобто до 13.02.2021 року включно.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;
2) прибувати за кожною вимогою до суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, номеру засобу зв`язку;
4) не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
6) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження.
7) носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків визначити до 13.02.2021 року включно.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУНП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 21.12.2020 року о 12 год. 00 хв.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3