Справа № 646/5211/21
№ провадження 1-кп/646/686/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.11.2021 року місто Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_2
обвинуваченого - ОСОБА_3
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 08 червня 2021 року у відношенні
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, неофіційно працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01 лютого 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі, 28 грудня 2017 року звільненого за відбуттям строку покарання,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 29 травня 2021 року за усною домовленістю з ОСОБА_5 виконував роботи на городі в домоволодінні останнього, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . По закінченню робіт на прохання ОСОБА_5 . ОСОБА_3 зайшов до сараю, щоб покласти садовий інструмент. Після цього, 29 травня 2021 року, точний час в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , знаходячись в сараї, розташованому у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив на підлозі електродриль ТМ «Інтерскол» ДУ-780 ЕР 780 Вт, яка на праві власності належить ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливим мотивом, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв у руки та поклав до свого пакету електродриль ТМ «Інтерскол» ДУ-780 ЕР 780 Вт, яка знаходилась на підлозі в приміщенні сараю, після чого вийшов з двору разом з вказаним майном. Внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 завдано майнової шкоди на суму 615 грн. 00 коп.

Указаними діями ОСОБА_3 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Крім того, ОСОБА_3 02 червня 2021 року за усною домовленістю з ОСОБА_5 виконував роботи на городі в домоволодінні останнього, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . По закінченню робіт на прохання ОСОБА_5 . ОСОБА_3 зайшов до сараю, щоб покласти садовий інструмент. Після цього, 02 червня 2021 року, точний час в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , знаходячись в сараї у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив на підлозі автоматичний зарядний пристрій для всіх типів свинцево-кислотних батарей ТМ «СТЕК» моделі «1052», який на праві власності належить ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливим мотивом, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв у руки та поклав до свого пакету автоматичний зарядний пристрій для всіх типів свинцево-кислотних батарей ТМ «СТЕК» моделі «1052», який знаходився на підлозі в приміщенні сараю, після чого вийшов з двору разом з вказаним майном. Внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 завдано майнової шкоди на суму 1 551 грн. 88 коп.
Указаними діями ОСОБА_3 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує та пояснив про обставини, викладені в обвинувальному акті.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, надавши суду заяву щодо проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за його відсутності, якою зазначив, що на теперішній час до обвинуваченого претензій не має.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинені обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їхньої позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та висновки судових товарознавчих експертиз, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), та інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування також визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінального проступку та нетяжкого злочину, епізоди злочинної діяльності, їхній вид, суспільну небезпечність та наслідки, позицію потерпілого щодо відсутності претензій до обвинуваченого. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, після відбування покарання у місцях позбавлення волі на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність, а також багаторазово притягався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Долучені прокурором під час судового розгляду матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_3 за місцем мешкання характеризується посередньо, постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року відносно останнього встановлено адміністративний нагляд терміном один рік у зв`язку з тим, що після відбування покарання за особливо тяжкий злочин, незважаючи на попередження органів Національної поліції, ОСОБА_3 систематично порушує громадський порядок та вчиняє адміністративні правопорушення.
Разом з тим, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчинених кримінальних правопорушень, їхніх наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку ОСОБА_3 після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.
Отже, з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді арешту у межах, установлених санкціями статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.ст. 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, а також сприяти його виправленню, тобто відповідає меті покарання.
При цьому, призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов у рамках кримінального провадження не заявлений.
5.2. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.
У кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. Ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
5.3. Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати, а саме: витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/14332-ТВ від 05 липня 2021 року в розмірі 858,10 грн. та судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/14337-ТВ від 12 липня 2021 року в розмірі 858,10 грн., відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
5.4. Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
5.5. Заходи забезпечення кримінального провадження.
У зв`язку з відсутністю підстав застосування спеціальної конфіскації, накладений в межах кримінального провадження ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року, арешт майна, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць;
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року, на предмет, візуально схожий на електродриль сірого кольору з наліпкою, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном усіма особами.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слічого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року, на предмет, візуально схожий на зарядний пристрій на автомобіль, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном усіма особами.
Речові докази: електродриль ТМ «Інтерскол» ДУ-780 ЕР 780 Вт, автоматичний зарядний пристрій для всіх типів свинцево-кислотних батарей ТМ «СТЕК» моделі «1052», передані ОСОБА_5 згідно заяви від 22 липня 2021 року, після набрання вироком законної сили - вважати повернутими ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/14332-ТВ від 05 липня 2021 року (вартість експертизи 858,10 грн.) та судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/14337-ТВ від 12 липня 2021 року (вартість експертизи 858,10 грн.) стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1