справа № 462/1385/20
УХВАЛА

04 лютого 2022 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000482 від 07.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,

встановив:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 02.02.2020 року звернулася до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, про скасування арешту майна.
В обґрунтування такого клопотання зазначає, що Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області (на даний час Відділ поліції № 1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 07.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. В межах даного провадження за клопотання слідчого слідчим суддею Залізничного районного суду м.Львова 01.04.2020 року було накладено арешт на об`єкт самочинного будівництва на АДРЕСА_1 .

Нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79 кв.м., з 2015 року належать на праві власності ОСОБА_3 . Вказані приміщення були в аварійному стані та загрожували руйнуванням, тому в 2018 році вона провела роботи по демонтажу будівлі. Крім цього, 26.11.2018 року вона подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові повідомлення про початок виконання підготовчих робіт по об`єкту «Реконструкція нежитлових приміщень під житловий будинок. 28.11.2018 року вказане повідомлення було зареєстровано в Єдиному реєстрі документів, що дає право на виконання підготовчих та будівельних робіт. Після проведення підготовчих робіт жодних інших будівельних робіт не проводиться.

Крім цього зазначає, що 02.09.2020 року дане кримінальне провадження, постановою інспектора СД Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (на даний час ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області) ОСОБА_5 , закрите на підставі абз. 14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. Постановою в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №2 від 10.03.2017 року постанова інспектора СД Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 02.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000482 скасована. Разом з тим, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні після 07.08.2020 року не продовжено та на час подання клопотання про підозру ОСОБА_3 чи іншим особам у даному кримінальному провадженні не повідомлено.

Вважає, що підстав для подальшого арешту немає, таке питання з огляду на наведені обставини підлягає вирішенню слідчим суддею у порядку судового контролю за дотриманням прав і свобод в кримінальному провадженні, тому просить скасувати арешт на об`єкт самочинного будівництва, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 01.04.2020 року.
Представник володільця майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання, про що свідчить телефонограма, в судове засідання не з?явилася, натомість подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.
Дізнавач, будучи належним чином повідомленою про час, дату і місце розгляду судового засідання, про що свідчить телефонограма, в судове засідання не з`явивя, однак його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

За таких обставин, з огляду на положення ч.2 ст.174 КПК України, слідчий суддя вважав можливим розглянути клопотання за відсутності особи, яка заявила клопотання, та особи, за клопотанням якої було накладено арешт.
Дослідивши доводи клопотання і документи, додані до такого, та перевіривши матеріали кримінального провадження №0000482, надані СД ВП № 1 ЛРУП №2 ГУНАП у Львівській області, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст.1 КПК України).
Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2 ст.131 КПК України).
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні (п.2 ч.3 ст.132 КПК України).
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч.1 ст.131 КК України).
При цьому, згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У цьому випадку, ОСОБА_3 , як володілець майна, у ході розгляду питання про його арешт участі не приймала, а тому, в силу положень ч.1 ст.174 КПК України, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке, в силу цієї правової норми, повинно бути розглянуто слідчим суддею, з урахуванням такого.
При розгляді клопотання встановлено, що 07.02.2019 року Залізничним ВП ГУНП у Львівській області за зверненням ПАТ «Концерн-Електрон» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення самовільних дій під час здійснення будівельних робіт на АДРЕСА_1 та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України.
У межах зазначеного провадження старший слідчий Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

01.04.2020 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова постановлено: накласти арешт на об`єкт самочинного будівництва по АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам використовувати та розпоряджатися будь-яким чином цим об`єктом нерухомого майна та/чи його складовими частинами, у тому числі шляхом: проведення будівельних робіт, реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації в органах Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, та в їх правонаступниках, реєстрації майнових прав на нього та/чи його частини в органах Державної реєстраційної служби України, та іншим способом.

Вищевказаною ухвалою слідчого судді було встановлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79 кв.м., на праві власності належить ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 )

Відповідно, до наданих громадянкою ОСОБА_3 проектних пропозицій, нею за вказаною адресою по АДРЕСА_1 планується реконструкція нежитлових приміщень під багатоквартирний житловий будинок з влаштування на першому поверсі торгових площ для магазину.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, слідчим суддею достовірно з`ясовано, що по АДРЕСА_1 ведеться самочинне будівництво багатоквартирного будинку.

19.02.2019 року постановою старшого слідчого ОСОБА_6 незавершений об`єкт будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному проваджені № 0000482 від 07.02.2019 року.

ПАТ «Концерн Електрон» визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000482 від 07.02.2019 року.

20.02.2019 року Фінансово-лізингова компанія «Електрон-Лізинг» - ДП ПАТ «Концерн Електрон» у межах зазначеного провадження пред`явило цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

23.03.2020 року старшим слідчим ОСОБА_6 проведено повторний огляд вказаної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та встановлено, що за даною адресою знаходиться майданчик, котрий обгороджений металевим парканом, в середині котрого є виритий котлован в котрому знаходяться бетонні блоки.

Також слідчим суддею при розгляді даного клопотання встановлено, що в подальшому досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 здійснювалось слідчим відділом Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, в подальшому постановою процесуального прокурора від 08.07.2020 року визначено підслідність цього провадження за сектором дізнання Залізничного ВП ГУНП у Львівській області (на даний час сектор дізнання Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області), яким на час розгляду клопотання здійснюється досудове розслідування.

У клопотанні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 зазначає підставу скасування арешту як необґрунтованість накладення такого, так і відсутність потреби в подальшому застосуванні такого.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч.1 ст.170 КПК України).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2 ст.170 КПК України).
Як видно зі змісту вказаної ухвали слідчого судді від 01.04.2020 року, арешт на майно накладено на підставі п.1 і п.4 ч.2 ст.170 КПК України, якими передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а згідно з ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Отже, під час вирішення питання про необґрунтованість накладеного арешту на майно як підставу для скасування арешту, слідчий суддя повинен встановити, чи були визначено та надано оцінку під час вирішення питання про арешт обставинам, вказаним у ч.2 ст.173 КПК України (правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб).
Зі змісту ухвали слідчого судді від 01.04.2020 року вбачається, що слідчий суддя, постановляючи таку прийшов до переконання, що в клопотанні старшого слідчого наявні достатні підстави для накладення арешту на майно, оскільки об`єкт самочинного будівництва по АДРЕСА_1 є предметом кримінально-протиправних дій, до яких може бути причетна, як володілець майна ОСОБА_3 , так і інші невстановлені на даний час досудовим слідством особи, і тому, враховуючи, що зазначений об`єкт, який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, може бути використаний як доказ факту і обставин вчинення кримінального правопорушення, а також, беручи до уваги, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення цивільного позову Фінансово-лізингової компанії «Електрон-Лізинг» - ДП ПАТ «Концерн Електрон», що призведе до нанесення майнової шкоди майну вказаного концерну, і тому, незастосування відповідної заборони користуватися та розпоряджатися цим об`єктом може призвести, як до його зникнення, втрати, перетворення, передачі, так і до нанесення шкоди інтересам, як цивільного позивача, так і інтересам територіальної громади м. Львова, на земельній ділянці якої здійснюється самочинне будівництво.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання, що арешт на майно був накладний обґрунтовано, на що вказує наявна на час розгляду такого питання сукупність фактичних обставин.

Частина з доводів заявника щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на майно були вже були предметом дослідження слідчих суддів і, виходячи з принципу правової визначеності, не можуть переоцінюватись при розгляді даного клопотання.

Так, в ухвалі від 14.05.2020 року (справа № 462/1385/20, провадження 1-кс/462/766/20) слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не надала будь-якого правовстановлюючого документу на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Крім цього, роботи по облаштуванню котловану під будівництво багатоквартирного будинку на місці, де колись знаходилися одноповерхові нежитлові приміщення, ніяким чином не можна вважати підготовчими роботами. Таким чином, ОСОБА_3 не надала слідчому судді жодного доказу, який б давав змогу вважати необґрунтованим висновок, який був зроблений в ухвалі від 01.04.2020 року, щодо здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Що стосується доводів про скасування арешту у зв`язку із закриттям кримінального провадження, то слідчими суддями в ухвалах від 22.03.2021 року (справа № 462/1385/20, провадження 1-кс/462/449/20) і від 21.09.2021 року (справа № 462/1385/20, провадження 1-кс/462/1522/20) встановлено, що постанова інспектора СД Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 02.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000482 скасована прокурором, у кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування, тому немає правових підстав для скасування арешту у зв`язку із зариттям кримінального провадження.
Разом з тим, аналіз матеріалів кримінального провадження, наданих для розгляду даного клопотання, дає підстави слідчому судді дійти висновку про прийнятність доводів заявника, що в подальшому застовуванні такого заходу забезпечення відпала потреба.

Так, слідчий суддя приймає до уваги, що кримінальне провадження здіснюється вже близько трьох років, а арешт застосовано протягом одного року і десяти місяців, водночас представник ОСОБА_3 вже вшосте звертається з клопотанням про скасування арешту, посилаючись в тому числі на тривале обмеження останньої у праві користування майном.

На підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

У п.2 ч.1 ст.3 ЦК України, як загальна засада цивільного законодавства, передбачена неприпустимість позбавлення цього права. У ст.321 ЦК України закріплюється заборона як позбавлення права власності, так і обмеження в його здійсненні.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та і у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
А тому, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, як-от того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, попри те, що таке кримінальне провадження здійснюється протягом достатньо тривало часу, з часу накладення арешту фактично жодних слідчих (розшукових) дій органом слідства і в подальшому дізнання проведено не було, в результаті чого на даний час не проведено огляду місця події щодо меж будівництва приміщень, форми будівництва реконструкції чи будівництва ного приміщення, а також для фіксування ознак та форм заподіяння шкоди таким будівництвом, не конкретизовано земельної ділянки, яка визнана речовим доказом, не встановлено статусу земельної ділянки на вул.Стороженка, 25б у м.Львові, а також правової позиції власника цієї ділянки щодо здійснення самочинного будівництва, не отримано даних інспекції ДАБК щодо проведених після 2018 року перевірок та заходів щодо самочинного будівництва, в тому числі його демонтажу, на що вказує процесуальний прокурор у своїх вказівках від 24.06.021 року і 13.01.2022 року, які жодним чином виконані не були. За вказаних обставин жодній особі, у тому числі власнику майна ОСОБА_3 , не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя враховує, що Фінансово-лізинговою компанією «Електрон-Лізинг» - ДП ПАТ «Концерн Електрон», яка має статус потерпілого, у межах даного провадження пред`явлено цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, проте така позовна заява не містить розміру такої шкоди і, відповідно, розміру позовних вимог.

Поряд з цим матеріали кримінального провадження на даний час не містять жодних об`єктивних даних про характер, спосіб заподіяння та розмір шкоди, про яку вказує потерпілий, чи шкоди, завданої іншій особі чи особам, до того ж матеріали кримінального провадження вказують на те, що органом досудового розслідуванням протягом трьох років не вживалися жодні заходи для встановлення таких обставин і отримання конкретних даних щодо можливої заподіяної шкоди, хоча вони згідно вимог п.3 ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню.

Крім цього, кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК України, за яким попередньо кваліфіковано діяння, що розслідується, визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Самоправство, яке не заподіяло значної шкоди правоохоронюваним інтересам, виключає обов`язкову складову об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Також, за відсутності визначення протягом тривалого часу розміру шкоди, завданої кримінальним правопаорушенням, не можна стверджувати про співмірність вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, яка є обов`язковою умовою для накладення арешту відповідно до ч.8 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя, з огляду на наведені обставин зауважує, що законність дій власника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 щодо здійснення будівництва за цією адресою може бути предметом розгляду органу ДАБК в адміністративному порядку, а кримінальне провадження і заходи його забезпечення не можуть підміняти собою заходи архітектурно-будівельного контролю, адже це би суперечило завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України.

Окрім цього, матеріали справи не містять даних про те, що інспекція ДАБК, якою ще в липні 2018 року було встановлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві на АДРЕСА_1 , чи власник цієї земельної ділянки, чи потерпілий, який вказує на завдання йому цим будівництвом шкоди, ставили питання про демонтаж самочинного будівництва, в тому числі і в судовому порядку.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Говорити про дійсність обставин визначених ч. 11 ст. 170 КПК при фактичних обставанах установлених за наслідками цього судового розгляду передумов немає.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а арешт скасуванню, оскільки, на цей час, власник даного майна при відсутності на час розгляду клопотання обставин, визначених кримінальним процесуальним законодавством, фактично позбавлений вже протягом тривалого часу права користування приватною власністю, що є неприпустимим.
До того ж, у випадку встановлення органом досудового розслідування значної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, оголошення підозри, він чи потерпілий не позбавлені процесуальної можливості клопотати перед слідчим суддею про застосування арешту з метою забезпечення відшкодвання такої шкоди (цивільного позову).
Таким чином, у даному випадку, втручання у права заявника порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи", та на цей час захист його прав можливий тільки шляхом задоволення клопотання, бо тільки в такий спосіб є можливим усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого повинне, по можливості, усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (<…>), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).
Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 01.04.2020 року, для відновлення її прав власника і недопустимості настання вкрай негативних наслідків для власника майна внаслідок накладеного арешту.

Керуючись ст.174 КПК України,

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0000482 ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 01.04.2020 року (справа №462/1385/20, провадження 1-кс/462/637/20), на об`єкт самочинного будівництва по АДРЕСА_1 із забороною ОСОБА_3 (проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам використовувати та розпоряджатися будь-яким чином цим об`єктом нерухомого майна та/чи його складовими частинами, у тому числі шляхом: проведення будівельних робіт, реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації в органах Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, та в їх правонаступниках, реєстрації майнових прав на нього та/чи його частини в органах Державної реєстраційної служби України, та іншим способом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09.02.2022 року.

Слідчий суддя: