Провадження № 1-кс/643/4381/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3, 4 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

11.10.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3, 4 ст.190 КК України, у якому заявниця просить: скасувати арешт, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017 на квартиру АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання заявниця серед іншого зазначила, що Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.04.2019 №293 її вітчиму ОСОБА_4 на підставі ст.43 ЖК Української РСР та п.69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, а також членам його родини: дружині ОСОБА_5 , сину ОСОБА_6 , їй доньці ОСОБА_3 , онукам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надана трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 . На підставі ордеру №149469 було здійснено вселення у вказану квартиру. 21.07.2020 ОСОБА_4 , їй та її дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру (реєстр. №5-20-322815-Ц2). Для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_4 02.09.2020 отримав Рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Департаментом встановлені в активному стані записи про реєстрацію обтяжень: арешт нерухомого майна №19630319 від 24.03.2017, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 24.02.2017 у справі №643/2513/17; арешт нерухомого майна №18552727 від 10.01.2017, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017 у справі №643/54/17; заборона на нерухоме майно №17702851 від 10.01.2017 накладена на підставі договору іпотеки №3561, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017 задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 м. Харкова про арешт майна у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 за ч.3 ст.190 КК України. Підставою для накладення арешту на майно була можливість розпорядження зазначеною квартирою ОСОБА_10 , за якою вона була на час звернення до суджу із клопотанням зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час арешт не скасовано.

Заявниця вважає, що Харківська міська рада не потурбувалася юридичною чистотою житла, надавши її сім`ї у володіння та користування квартиру, яка перебувала та досі перебуває під арештами та забороною на відчуження, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту з квартири. Вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба, оскільки вони володіють вказаною квартирою на законних підставах.

В судове засідання заявниця не з`явилася, до його початку подала заяву, в якій просила проводити судове засідання за її відсутності та задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав письмові пояснення та матеріали кримінального провадження №0000116 від 16.11.2016 для огляду їх у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, надані слідчим матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст.174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03.06.2016 р., передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №569/4374/16-ц прийшла до висновку, що порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства… За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі №362/392/16-ц, в якій зазначається, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. (пункт перший Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна").

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017, задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 про арешт майна. Так, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення до суду із клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2016 (реєстровий №3557), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.04.2019 №293 ОСОБА_3 , її вітчиму ОСОБА_4 на підставі ст.43 ЖК Української РСР та п.69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, а також членам його родини: дружині ОСОБА_5 , сину ОСОБА_6 , онукам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надана трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 . На підставі ордеру №149469 було здійснено вселення у вказану квартиру. 21.07.2020 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та її дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру (реєстр. №5-20-322815-Ц2).

Рішенням від 07.09.2020 за №53922932 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна сумісна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 за суб`єктом: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки в ході проведених консолідованих пошуків у Єдиних та Державних реєстрах у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлений розділ відкритий на вказану квартиру. У вказаному розділі в активному стані встановлені записи про реєстрацію обтяжень: арешт нерухомого майна №19630319 від 24.03.2017, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 24.02.2017 у справі №643/2513/17; арешт нерухомого майна №18552727 від 10.01.2017, накладений на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017 у справі №643/54/17; заборона на нерухоме майно №17702851 від 10.01.2017 накладена на підставі договору іпотеки №3561, приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 .

На адвокатські запити адвоката ОСОБА_14 . Харківська обласна прокуратура та старший слідчий СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 повідомили про здійснення СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №40000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3, 4 ст.190 КК України.

Після отримання вказаної інформації ОСОБА_3 особисто або через свого представника не звернулася до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, для з`ясування обставин кримінального злочину, визначення свого процесуального статусу в межах даного кримінального провадження та надання правовстановлюючих документів на квартиру, яка є предметом злочину у кримінальному провадженні №40000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3, 4 ст.190 КК України.

Оскільки предметом злочину у вищевказаному кримінальному провадженні є квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку, на підставі підроблених документів, шахрайським шляхом, було зареєстровано на третіх осіб, слідчий суддя вважає, що перевірці також належать правовстановлюючі документи, які знаходяться у володінні ОСОБА_3 та на підставі яких, остання та члени її сім`ї набули право власності на вказану квартиру. Для чого остання мала б надати їх слідчому у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку на даний момент обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 у цивільній справі за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння позовні вимоги задоволені. Визнано недійсним договір пайової участі в будівництві житлового будинку № 1189/6-1 від 10.01.2006 та акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 між ВАТ «Трест Житлобуд-1» та ОСОБА_16 , на підставі яких 01.11.2016 проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_16 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 29.11.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 реєстровий № 3557, за змістом якого, ОСОБА_16 продав ОСОБА_18 квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним іпотечний договір, посвідчений 29.11.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 реєстровий № 3561, за змістом якого, ОСОБА_18 передала ОСОБА_17 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 127,7кв.м., житловою площею 79,7 кв.м. за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 127,7кв.м., житловою площею 79,7 кв.м. з чужого незаконного володіння ОСОБА_18 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Рішення набрало законної сили 23.06.2018.

Таким чином, на думку слідчого судді, у цьому випадку інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, що може звернутися із відповідним клопотанням про скасування арешту майна, може бути Харківська міська рада, оскільки станом на час надання квартири у власність заявниці та членам її родини, квартира знаходилась у власності виконавчого комітету Харківської міської ради, надавши докази того, що на теперішній час відпала необхідність та відсутні підстави для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Крім того, надані слідчому судді нові докази правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , що перебувають у ОСОБА_3 , належать перевірці в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016, зважаючи на те, що вказана квартира вже була предметом шахрайських дій з боку невстановлених осіб, а тому на даний час, слідчий суддя при розгляді клопотання про скасування арешту майна не вбачає підстав для його задоволення, оскільки можлива потенційна загроза та шкода для кримінального провадження в разі скасування арешту майна, накладеного ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що арештоване майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що за таких обставин ОСОБА_3 не входить до кола суб`єктів, які можуть звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, а також клопотання не містить обґрунтування та відповідних доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та що арешт накладено необґрунтовано, що є єдиним підставами згідно чинного КПК України, для скасування арешту майна.

А тому, з огляду на викладене, у зв`язку із відсутністю правових підстав для скасування арешту майна на даний час, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.190 КК України, накладеного ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2017 на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення до суду із клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2016 (реєстровий №3557), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.

Матеріали кримінального провадження №0000116 від 16.11.2016 повернути до СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області для провадження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1