1-кп/522/2365/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000615 від 27.05.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_8 », зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, зазначивши, що обвинувальний акт підсудний Приморському районному суду м. Одеси та відповідає вимогам КПК України та заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно останнього покладається те, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілу сторону та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти обрання цілодобового домашнього арешту та вважав за доцільне обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, та заявив клопотання про повернення обвинувального акту у зв`язку із невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_4 підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 щодо повернення обвинувального акту, а також думку щодо обрання запобіжного заходу.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту та підтримала думку прокурора щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду та обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту є недопустимим.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у пунктах а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в яких зазначено, що кожен, хто обвинувачується у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст.91 КПК України. При цьому відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року ц справі № 5-328кс16 викладена позиція про те, що системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акту, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , а також додатків до нього, вказані документи не відповідають вимогам Закону.

Так, обвинувачення у вказаному обвинувальному акті не містить чіткого формулювання щодо події кримінального правопорушення.

Більш тяжке правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , передбачене з ч.4 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи вчинене у великих розмірах.

Привласнення - це протиправне і безоплатне вилучення (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб.

В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище. Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним.

Однак у обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення передбаченого з ч.4 ст. 191 КК України, тобто де саме ОСОБА_7 вилучив чуже майно та отримав можливість ним розпорядитись.

Відсутність вказаних обставин у обвинувальному акті, унеможливлює вирішення судом відповідно до ст. 32 КПК України питання щодо підсудності розгляду вказаного обвинувального акту.

Також, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, між іншим, відомості про анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 взагалі не містить відомостей щодо потерпілого.

При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що представником потерпілого від кримінального правопорушення є ОСОБА_6 .

Окрім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Проте, в порушення зазначених вимог КПК України, до обвинувального акту додано заяву про збільшення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Натомість, цивільний позов до обвинувального акту не додано.

Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акту відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, не передбачено.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК, зокрема п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 291, ч. 4 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Розглянувши клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд приходить до висновку, що зазначене клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, з наданих матеріалів обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої ТОВ «Крафт» складає 598 248,09 гривен, на теперішній час не має постійного джерела доходу, що дає достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1, ч. 5 ст. 177 КПК України і ОСОБА_7 може переховуватися від суду або вчинити інший злочин.
При цьому, судом враховано, що ОСОБА_7 одружений та має на утриманні двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 годин до 07-00 годин.

Метою обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є запобігання спробам переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують зазначені ризики.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 181, 314-316, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 годин до 07-00 годин наступного дня на строк 60 днів, тобто до 13.11.2021 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду або прокурора за першою вимогою;
- не відлучатись з місця проживання без дозволу суду або прокурора;
- повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання.
Строк дії запобіжного заходу становить 60 днів і обчислюється з моменту винесення ухвали суду, тобто з 15.09.2021 року.

Виконання ухвали суду покласти на прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 або інших прокурорів з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000615 від 27.05.2021 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України - повернути керівнику Приморської окружної прокуратури м. Одеси, з підстав невідповідності його вимогам КПК України.
Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом одного місяця з дня проголошення ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

15.09.2021