справа № 208/2167/18
№ провадження 1-кп/208/267/21
УХВАЛА
Іменем України

13 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0002335 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, освіта вища, офіційно не працююча, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей 2005, 2008 та 2013 років народження, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

по обвинуваченню за ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, 05.11.2017 року, приблизно о 04.00 годині, ОСОБА_4 будучі у стані алкогольного сп`яніння, перебувала у приміщенні ресторану «Сільвер», розташованого по вул. Медичній, 2-г у м. Кам`янське Дніпропетровської області, де відпочивала та вживала спиртні напої.

В зазначений час між ОСОБА_8 та раніше їй малознайомою ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 почала здійснювати відеофіксацію даного конфлікту на камеру мобільного телефону. Дана поведінка ОСОБА_10 , здалася ОСОБА_11 обурливою та провокаційною до подальшого конфлікту, у зв`язку з чим остання реалізовуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, приблизно о 04.01 годині знаходячись навпроти ОСОБА_10 , умисно нанесла один удар кулаком лівої руки по голові потерпілої в область правої скроні, після чого, утримуючи в правій руці скляний стакан, нанесла потерпілій один удар стаканом по обличчю в район лівого ока, чим заподіяла той тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем на обличчі ліворуч, з після травматичним іридоциклітом лівого ока, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як таких, що викликали розлад здоров`я понад 6, але менше 21 дня. Після вчинення зазначених дій ОСОБА_11 залишила місце скоєння кримінального правопорушення.

Досудовим слідством зазначені умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 УК України заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності внаслідок закінчення строків давності. Перебіг строків давності, шляхом вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, не переривався. Обвинувачена від суду не ухилялась.

Обвинувачена ОСОБА_11 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення при зазначених в обвинувальному акті обставинах не визнала, пояснила суду, що перебуваючи у ресторані «Сільвер» в ніч з 04.11.2017 року на 05.11.2017 року, в стані алкогольного сп`яніння не знаходилась. Конфлікт з ОСОБА_10 , її чоловіком та їх знайомими дійсно мав місце, але ніяких тілесних ушкоджень потерпілій вона не наносила.

Не заперечувала проти закриття кримінального провадження з визначених адвокатами підстави, і їй є зрозумілим, що вона не є реабілітуючою.

Прокурор у судовому засіданні, з урахуванням обставин справи, спливу строків давності, просив ухвалити по справі законне та обґрунтоване рішення.

Представник потерпілої не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Суд вислухав клопотання сторони захисту, учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що «…звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування»

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Загальною частиною КК України передбачено, зокрема, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд під час судового розгляду справи повинен переконатися незалежно від того, надійшла вона до суду з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що існують умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному порядку відповідне судове рішення.

Вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.2 КК України встановлена відповідними доказами, які були предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні, а саме: витягом з ЄРДР (т.2 а.с.1), протоколом огляду предмету (т.2 а.с.80-84), протоколами впізнання потерпілою та свідками саме обвинуваченої, як особи яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 (т.2 а.с. 103-112, 121-124), протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої та свідків (т.2 а.с. 72-74, 92-95), висновком судової експертизи якими підтверджено заподіяння легкого тілесного ушкодження (т.2 а.с.113)

У відповідності до ст. 12 КК України, частину 2 ст. 125 КК України віднесено до кримінальних проступків за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На час розгляду клопотання минуло більш ніж 3 роки з часу інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення. Даних про притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, ухилення від суду, і як слідство переривання строків давності, у суду не має. Обвинувачена проти закриття кримінального провадження з зазначеної нереабілітуючої підстави, не заперечує.

Представник потерпілої не заперечуючи по суті клопотання та закриття провадження за ст. 49 КК України, просив при ухваленні остаточного рішення по справі стягнути з обвинуваченої матеріальну шкоду в розмірі 2093,43 грн., моральну шкоду 10 000 грн., процесуальні витрати з надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн.

Вирішуючи питання заявленого потерпілою цивільного позову, суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд приходить до висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження в суді.

У випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати у тому числі складаються із витрат на правову допомогу.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, неможливість розгляду питання щодо цивільного позову, у тому числі й у частині стягнення процесуальних витрат у порядку цивільного судочинства, перешкоджає захисту порушених майнових прав особи у випадках, коли ці питання не були вирішені під час судового розгляду кримінального провадження.

ВП ВС зазначила, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

ВП ВС дійшла висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження, так як КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи зазначену правову позицію, надані потерпілим та досліджені судом розрахунки процесуальних витрат на отримання правової допомоги (т.2 а.с. 151-154), суд вважає вимоги про стягнення з обвинуваченої цієї суми законними, обґрунтованими, такими, що підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 49 КК України, ст.ст. 284-288, 350 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 125 КК України, подальшим провадженням закрити, на підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_9 процесуальні витрати з надання правової допомоги в сумі 5 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через райсуд, протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1