Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 526/1073/21
Номер провадження 1-і/530/1/21

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2021 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Качанове Гадяцького району Полтавської області, українцю, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 23 квітня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.186 ,ч.2 ст. 189 КК України, у виді тримання під вартою,-
В С Т А Н О В И В:
Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 23 квітня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.186 ,ч.2 ст. 189 КК України.
09.09.2021 року з Полтавського апеляційного суду до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшло для розгляду клопотання прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлене клопотання прокурор мотивує тим, що 01 лютого 2021 року близько 01 год ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебуваючи в м. Гадяч Полтавської області, в стані алкогольного сп`яніння, досягли попередньої змови між собою про здійснення спільного вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпідставно вважаючи що він винен у порушенні їхніх трудових та майнових прав під час виконання робіт в інтересах ТОВ Хозхімсервіс, не вживши жодних законних заходів їх захисту, якщо вони були дійсно порушені, не маючи будь- яких документів на підтвердження хоч яких-небудь зобов`язань перед ними з боку ОСОБА_7 маючи до вказаного громадянина лише уявну образу.
Достеменно знаючи, що ОСОБА_7 , як працівник ТОВ «Хозхімсервіс», має грошові кошти та може отримати їх у власників (керівників) цього товариства, усвідомлюючи, що у той же час ОСОБА_7 не є власником або уповноваженим органом діяти від імені ТОВ «Хозхімсервіс», вирішили під приводом відшкодування уявної, нічим не підтвердженої заборгованості перед ОСОБА_6 з боку названого товариства, висунули йому протиправну вимогу передати їм грошові кошти в сумі 10000 гривень та здійснити відкрите викрадення грошей ОСОБА_7 , наявних у того при собі за місцем проживання, шляхом незаконного проникнення до житла, в якому він на той час проживав: у АДРЕСА_3 , та одночасно висунути ОСОБА_7 вимогу передати їм також інше майно - гроші в сумі 10000 гривень, шляхом застосування до нього насильства та висловлення погроз застосувати насильство у подальшому як щодо нього, так і щодо його близьких родичів, пошкодити (знищити) їхнє майно, а також шляхом розголошення відомостей, які потерпілий у будь-якому разі бажав би зберегти в таємниці.
З цією метою, маючи корисливий мотив, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , який фактично надавав послуги таксі та достеменно не був обізнаний із зазначеними планами, прибули тієї ж ночі близько 03 год. до кімнати № 3 будівлі гуртожитку за вказаною вище адресою в с. Качанове та шляхом вибиття замкнених на замок дерев`яних дверей кімнати, проникли до її середини, де у ліжку спав ОСОБА_7 проникли до її середини.
Тут, діючи з прямим умислом, спрямованим як на вимагання грошових коштів у майбутньому, так і на їх негайному відкритому викраденні, застосували до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого: ОСОБА_9 металевим автомобільним ключем, який взяв в автомобілі таксі ОСОБА_8 , наніс три удари в область грудної клітки ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 ногами та руками наніс по різних частинах тіла потерпілого, переважно по голові, загалом близько 10 ударів. У момент нанесення таких ударів, кожен з яких охоплювався умислом як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_6 , висловлювали ОСОБА_7 вимогу негайно передати належне йому майно (гроші).
Унаслідок такого насильства ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичного експерта № 25 від 03.02.2021 отримав тілесні ушкодження, які умовно експертом поділено на дві групи: перша - синець обох повік правого ока з переходом на виличну та щічну ділянки, синець правої вушної раковини, синець правої завушної ділянки, синець передньої поверхні носа з переходом на праву бокову, синець тильної поверхні правої кисті, які як у своїй сукупності, так і кожне окремо, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; друга група - синець правої бокової поверхні грудної клітки по середній пахвовій лінії на рівні проекції 5-го, 6-го ребер, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помітив у кімнаті барсетку чорного кольору, належну ОСОБА_7 , взяв її до рук, дістав звідти гаманець чорного кольору, в якому лежали грошові кошти в загальній сумі 5 111 гривень.
Усвідомлюючи, що барсетка та її вміст належить саме ОСОБА_7 , у присутності та за мовчазною згодою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 поклав вказані гроші до кишені власного одягу, тим самим відкрито викрав їх за допомогою та з відома й згоди ОСОБА_4 для подальшого спільного використання з останнім вказаних грошей у власних інтересах.
Після цього ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не припинили протиправні дії відносно ОСОБА_7 , а продовжили реалізовувати свій спільний злочинний умисел, спрямований на вимагання у нього грошей у сумі 10000 гривень.
Діючи з прямим умислом, спрямованим на передачу їм ОСОБА_7 у майбутньому цих грошей, ОСОБА_6 взяв зі столу розкладний ніж потерпілого й підвів ніж до горла ОСОБА_7 , погрожуючи застосувати ніж реально для спричинення йому тілесних ушкоджень (тобто під погрозою застосувати фізичне насильство у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства), а також під погрозою застосувати фізичне насильство й щодо близьких родичів (матері потерпілого), пошкодженням (знищенням) її майна (будинку шляхом його підпалу), висунув ОСОБА_7 вимогу передати йому того ж дня тобто 01.02.2021 близько 15 год. у м. Гадяч 10000 гривень, що охоплювалось також умислом ОСОБА_4 , який не тільки не зупиняв ОСОБА_6 , а навпаки словесно допомагав йому залякувати потерпілого грубими погрозливими словами, подавляючи його волю до супротиву.
Далі ОСОБА_6 увімкнув відеокамеру на своєму мобільному телефоні та спільно з ОСОБА_4 під погрозою застосування насильства, у тому числі заподіяння тяжких тілесних ушкоджень шляхом демонстрації фотознімків невідомої жінки з тілесними ушкодженнями, що спотворюють обличчя, примусили ОСОБА_7 ствердно відповісти на їх питання про вживання наркотичних засобів, зокрема в робочий час (під час роботи у ТОВ «Хозхімсервіс», з яким потерпілим укладено безстроковий трудовий договір).
Після того, як ОСОБА_7 внаслідок зазначеного вище фізичного насильства та погроз його застосування, під час здійснення ОСОБА_6 відеозапису, був змушений сказати, що він ін`єкційно вживає наркотичні засоби, зокрема в робочий час, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 пригрозили потерпілому розповсюдити цей компрометуючий відеозапис шляхом направлення його роботодавцю (власнику ТОВ «Хозхімсервіс» або уповноваженому йому органу) у тому разі, якщо він не передасть їм 10000 гривень наступного дня.
Будучи подавленим до супротиву наведеними протиправними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 погодився на їх незаконні вимоги 01.02.2021 о 15 год. в м. Гадяч передати їм гроші в сумі, яку вони вимагали, тобто в сумі 10000 гривень.
Розраховуючи незаконно отримати від ОСОБА_7 гроші, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з місця події із відкрито викраденими грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 5 111 грн. зникли та тієї ж ночі розділили їх між собою.
Того ж дня, тобто 01.02.2021, маючи умисел незаконно отримати від ОСОБА_7 10000 гривень, о 08 год. 33 хв. у телефонному режимі за допомогою мобільного зв`язку ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_6 , однак реалізувати умисел на протиправне отримання від ОСОБА_7 грошей шляхом їх вимагання ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не змогли, оскільки останній звернувся до Національної поліції з письмовою заявою про вчинення ними відносно нього кримінально караних дій, після чого протиправні дії ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з вимагання майна у ОСОБА_7 були припинені поліцейськими, шляхом їх розшуку та затримання, в порядку ст. 208 КПК України.
Правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 є ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України.
22.04.2021 за постановою слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 , ОСОБА_4 був оголошений в розшук.
Ухвалою Гадяцького районного суду від 24.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Гадяцького районного суду від 16.07.2021 стосовно ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 13.09.2021 року.
Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 згідно ст.177 ч.1 п.1, 3 КПК України, є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
-переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
-незаконно впливати на свідка;
-вчинити інше кримінальне правопорушення.
Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, щоб уникнути покарання за вчинення тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк за ч.3 ст 186 КК України від 4 до 8 років, за ч.2 ст. 189 КК України від 3 до 7 років.
Крім того, прокурор вважає, що підозрюваний перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню, шляхом висловлення погроз, застосування фізичного насильства, схиляння їх до дачі неправдивих показань, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, адже він має репутацію, згідно якої раніше притягувався до кримінальної відповідальності п`ять разів за вчинення умисних злочинів у тому числі корисливих: грабежу, розбою, угону транспортних засобів, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, хуліганства, тощо, крім цього перебував у розшуку .
В судовому засіданні, прокурор Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав та просив його задовольнити. Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку. Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав думку підозрюваного.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши клопотання та додатки до нього приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою слідчого судді Гадяцького районного суду від 24.05.2021 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Гадяцького районного суду від 16.07.2021 стосовно ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 13.09.2021 року .
У свою чергу, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді від 16.07.2021 року закінчується 13.09.2021 року, однак завершити досудове розслідування кримінального провадження до вказаного часу не представляється можливим.
Зазначене кримінальне провадження відноситься до категорії особливої складності та у ньому необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, проведення яких потребує додаткового часу, а саме у зв`язку зі складністю кримінального провадження та необхідністю проведення слідчих та інших процесуальних дій, а саме, допиту свідків, та встановлення інших необхідних даних, у зв`язку з чим маються складності у реалізації слідчих дій, пов`язаних з проведенням досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженні, а тому є необхідність продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .
Дані дії мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, будуть слугувати доказами, що підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання копіями документів; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні якого він підозрюється; те що обвинувачений не має законного джерела одержання доходу чи/або заробітної плати та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на виклики до слідчого не з`являвся, перебуваючи під слідством, знаходився в розшуку, що свідчить про відсутність наміру ставати на шлях виправлення, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, що могло б забезпечити його життєдіяльність без вчинення злочинів; майновий стан підозрюваного, в якого відсутнє будь яке майно. Для проведення та звершення вищевказаних процесуальних дій необхідний додатковий строк. Вказані процесуальні дії не були здійснені раніше з об`єктивних причин.
Підстав для зміни обраного щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики , які дають підстави вважати, що:
- підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;
- підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
- підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки розуміє суворість покарання яке йому загрожує згідно Кримінального кодексу України.
Підозрюваний не навчається, ніде не працює, доходу немає, раніше судимий, перебував у розшуку, тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, вважаю, що підозрюваний перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню, шляхом висловлення погроз, застосування фізичного насильства, схиляння його до дачі неправдивих показань. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі за ч.3 ст. 186 КК України від 4 до 8 років, за ч.2 ст. 189 КК України від 3 до 7 років.
Таким чином, ризики, встановлені в ухвалі слідчого судді Зіньківського районного суду від 24.05.2021 року продовжують існувати та на даний час жодним чином не зменшилися.
Окрім того, при винесенні вказаного клопотання сторона обвинувачення наголошує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 186 КК України, ч.2 ст. 189 КК України, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного слідчим суддею Гадяцького районного суду Полтавській області від 24.05.2021року, а також на наявність наступних обставин, які враховувалися при його винесенні, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 186 КК України, ч.2 ст. 189 КК України; вік, стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків, наявність у нього родини та утриманців; майновий стан підозрюваного.
Також під час вирішення питання про доцільність продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Вважаю, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.
У разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).
Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своє ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підозрюваного (обвинуваченого).Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 178 КПК України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує також загальні положення ч.3 ст.176 КПК України, виходячи з встановленого КПК України принципу змагальності сторін, про те, що слідчий, прокурор, якщо не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, то слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_4 обвинувачується в грабежі та вимаганні , що є тяжкими кримінальними правопорушеннями, тому суд вважає, що існує певний суспільний інтерес до даної справи, який з часом не зникає, а тому звільнення підозрюваного може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.
При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_4 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.
Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
При продовженні дії запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, а саме наявність ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винними.
Суд також враховує сформовану практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені, зокрема, тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних з грабежем та вимаганням, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, кількість епізодів кримінальних правопорушень, їх корисливий характер, беручи до уваги суспільно-небезпечний характер таких кримінальних правопорушень, характеризуючи дані обвинуваченого, у зв`язку з чим, ризик переховування від суду на теперішній час не зменшився та продовжує існувати.
Крім того, суд враховує той факт, що кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства у державі, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Викладені обставини, які на теперішній час спростовані не були, в сукупності з фактичними обставинами даного кримінального провадження, на думку суду свідчать, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 на теперішній час відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в свою чергу міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого) та є такою, яка спрямована в цілому на забезпечення досягнення завдань кримінального провадження, а також відповідає фактичним обставинам даного кримінального провадження та особі підозрюваного (обвинуваченого ).
В судовому засіданні прокурор довів, що маються реальні ризики, передбачені п.п. 1,5.ч.1ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст.186 ч.3 КК України передбачено покарання від чотирьох до восми років позбавлення волі. Згідно ст. 12 КК України, даний злочин віднесено до тяжких злочинів. Відповідно до ст.189 ч.2 КК України передбачено покарання від трьох до семи років позбавлення волі. Згідно ст. 12 КК України, даний злочин віднесено до тяжких злочинів.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що продовження дії обраного відносно підозрюваного (обвинуваченого) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, а більш м`який запобіжний захід може не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого).
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 184,186,187, 193,199, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою задоволити.
Продовжити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислюється з 13 год. 30 хвилин 10.09.2021 року.
Кінцевим днем тримання під вартою визначити 13 год. 30 хвилин 08 листопада 2021 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її проголошення.
Копію ухвали направити слідчому, прокурору та сторонам.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1