Провадження № 1-кс/204/2452/21
У Х В А Л А
Іменем України

28 грудня 2021 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , про порушення його прав, -
встановив:

В провадження слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про визнання умов його утримання в СІЗО № 3 м. Дніпропетровська порушенням ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Порушення його прав полягає в непридатних для життя умовах камери та незадовільних санітарно-гігієнічних умовах, нелюдських та принижуючих гідність умовах утримання в період 2005-2009 р.
Вивчивши матеріали заяви, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до положень п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 206 КПК України, визначено загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини.
Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 р., (справа № 766/22242/17, провадження № 51-7276 кмо 18), «відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».
Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу. Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
Крім того, згідно вказаної постанови, «оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, то її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено».
Як вбачається із заяви засудженого, останній відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року, в ДУ ВК № 56, тому відсутні підстави вважати, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення.
В своїй заяві засуджений ставить питання про встановлення факту порушення його прав людини під час знаходження в умовах попереднього ув`язнення, що полягає в непридатних для життя умовах камери та незадовільних санітарно-гігієнічних умовах в період з 2005 по 2009 роки, що виходить за межі повноваження слідчого судді.
Відповідно до положень ст. 537 ч.2, 539 ч.9 КПК України, оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, за відсутності правових підстав для відкриття провадження, надана заява підлягає поверненню ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 107, 206, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
постановив:
Заяву засудженого ОСОБА_2 , про порушення його прав повернути ОСОБА_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1