У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, м. Москва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого на посаді технічного спеціаліста ТОВ «Есфаер» (зі слів підозрюваного), в силу ст. 89 Кримінального кодексу України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003119 від 10.11.2021 за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

12.11.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят днів до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із визначеним розміром застави 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 12.11.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтовано наступним:

«Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, з невстановленою слідством особою, чоловіком на ім`я « ОСОБА_7 », у невстановлений слідством час, але не пізніше 10.11.2021 у невстановленому слідством місці, від невстановленої слідством особи, отримали поштове відправлення з особливо небезпечними наркотичними засобами та психотропними речовинами, тим самим здійснили придбання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту. Після чого принесли вказане відправлення до місця мешкання,чоловіка на ім`я « ОСОБА_7 » за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_5 визначивши незаконне зберігання з метою збуту наркотичних засобів, як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин, щодо порядку обігу наркотичних засобів, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60-95-ВР (в редакції Закону №530-У від 28.12.2015), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №634 від 29.07.2010 «Про внесення змін до Наказу міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року №188 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів.
В подальшому, ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, з невстановленою слідством особою, на ім`я « ОСОБА_7 », діючи умисно, протиправно, маючи намір, спрямований на незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, наркотичного засобу, вчинили злочин в сфері незаконного обігу наркотичних засобів за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_7 », реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення незаконного придбання, зберігання, з метою збуту, наркотичного засобу, 10.11.2021 приблизно о 15 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, протиправно, здійснили розфасування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс.
Після чого, ОСОБА_5 маючи при собі раніше розфасовані посилки з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, направився 10.11.2021 до відділення «Нової пошти», незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 132,83 г, для подальшого пересилання з метою збуту.
Крім цього, 10.11.2021 приблизно о 18 год. 40 хв., ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , був затриманий працівниками ДБН НПУ, де під час проведення особистого обшуку останнього було виявлено та вилучено посилки з речовиною рослинного походження, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс,.
Згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС України від 11.11.2021 № СЕ-19/111-21/54747-НЗПРАП надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 132,83 г.
Канабіс, згідно «Списку №1 особливо небезпечний наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці I», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено.
Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, м. Москва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий.
10.11.2021 о 21:28 (фактичний час затримання 18:4710.11.2021) ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий в порядку ст.208 КПК України.
11.11.2021 ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2ст.307КК України.
Вина ОСОБА_8 , підтверджується зібраними, на початку досудового розслідуваннями,в кримінальному провадженні доказами:
-Рапортом старшого оперуповноваженого УБН в м. Києві ОСОБА_9 .
-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України;
-Протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ;
-Повідомленням про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України;
-Показаннями свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-Показаннями свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3
-Показаннями підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-Показаннями свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-Показаннями свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-Висновком експерта № СЕ-/19/111-21/54747-НЗПРАП від 11.11.2021;
Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, який відповідно до ч.2 ст.307КК України, карається позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України КПК України, а саме:
1)Переховуватись від органів досудового слідства та суду.
ОСОБА_5 ,підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкцією за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна .
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 ,знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочини, може переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.
2) Ризик знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_5 перебуваючи на свободі зможе знищити, сховати предмети злочину, здійснить повідомлення спільникам, які наразі невстановлені, що сильно ускладнить здійснення подальшого досудового розслідування.
Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
3)Вчинити нове кримінальне правопорушення
ОСОБА_5 вже був раніше судимий за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що підтверджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2015 за ч.1 ст. 309 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України та засуджений до штрафу у розмірі 850 гривень та до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки,. тому можна зробити припущення про те, що підозрюваний ОСОБА_5 продовжить вчиняти кримінальні правопорушення.
4) Може впливати на свідків з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин
На той факт вказує те, що ОСОБА_5 , вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення та був виявлений на місці його вчинення свідками, його вчинення, що може свідчити про те, що підозрюваний може погрожувати свідкам з метою зміни їх свідчень в частині фактичних обставин.
5) Перешкоджати іншими чином, а саме зникнути та перебувати тривалий час у розшуку
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Однак згідно ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Таким чином застава у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків.
Прошу суд врахувати, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Враховуючи всі наведені обставини та підстави, вважаю наявність ризиків обґрунтованими, а застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливим, оскільки більш м`які запобіжні заходи не нададуть можливості забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.».

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити, вказуючи, що те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що, а також наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) підтверджується зібраними у провадженні та доданими до клопотання доказами.

Захисник підозрюваного, як і вона сам, заперечували проти задоволення клопотання, просили у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Зокрема, захисник звернув увагу на передчасність правової кваліфікації та необґрунтованість підозри, оскільки вона ґрунтується на неналежних доказах рапортах оперуповноважених та показах самого підозрюваного. Зауважив на наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків (одружений, є малолітня дитина), позитивну характеристику з місця роботи. Наголосив на тому, що підозрюваний співпрацює зі слідством. Звернув увагу на те, що оскільки дружина підозрюваного не працює з огляду на те, що дитині менше року, то у разі взяття підозрюваного під варту його родина лишиться без годувальника.

З огляду на зазначене сторона захисту просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою (домашній арешт).

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 11.11.2021 відповідає вимогам ст. 277 КПК України, за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Суд ураховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням слідчий вказав на наявність у даному випадку ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

В обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання. Між тим, указану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, оскільки така обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, оскільки суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), то погоджується з існуванням підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Існування відповідних ризиків підтверджується, зокрема, тим, що ОСОБА_5 вже був раніше судимий за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що підтверджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2015 за ч. 1 ст. 309 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України та засуджений до штрафу у розмірі 850 гривень та до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки.

Крім того слідчим суддею враховуються як такі, що заслуговують на увагу посилання прокурора на те, що підозрюваний може погрожувати свідкам з метою зміни їх свідчень в частині фактичних обставин.

Проте суд наголошує, що ст. 183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і визначено вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У судовому засіданні було встановлено, що наразі існують докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваною інкримінованого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких.

На думку суду, наведені прокурором обставини та докази на їх підтвердження свідчать про доведеність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбаченої п. 2, тобто існування ризиків. Але як клопотання, так і пояснення прокурора надані в судовому засіданні не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування того, що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків, тобто обов`язкового елементу для вирішенні питання застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

За таких обставин суд позбавлений можливості виконати вимоги п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, якими передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зокрема зазначає посилання на докази, які обґрунтовують обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Достатніх доказів на доведення вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Щодо ризику незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що для його запобігання в даному випадку є достатнім встановлення відповідних обов`язків підозрюваному в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, то суд вважає, що дійсно, в даній ситуації це найбільш вагомий ризик, який підтверджений тим, що підозрюваний вже був раніше судимий за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Проте суд вважає, що за умов обізнаності підозрюваного з існуванням щодо нього підозри та перебігу досудового слідства, то він має усвідомлювати, що вчинивши інше кримінальне правопорушення чи продовживши кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, він лише погіршить свою ситуацію.

Слідчим суддею враховано каяття підозрюваного у судовому засіданні, обіцянку співпрацювати з органами досудового розслідування, не переховуватись від них.

Разом з тим, взято до уваги дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він має постійне місце проживання, працює технічним спеціалістом ТОВ «Есфаер», по місцю роботи характеризується позитивно, як зазначив підозрюваний, має можливість працювати дистанційно з дому, має сімю на утриманні (дружину та дитину, якій ще не виповнилось року, у зв`язку з чим дружині складно влаштуватись на роботу).

Отже, на думку суду, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та місце роботи, за рахунок якої він має можливість утримувати свою родину як єдиний годувальник.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, суд зауважує, що з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, позицій, викладених у рішеннях від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» (заява № 71818/17) та від 09.04.2020 у справі «Дикусаренко проти України»

(заяви № 7218/19 та № 17854/19) під час встановлення того, чи є умови тримання такими, «що принижують гідність» у розумінні статті 3 Конвенції, серйозний брак простору у в`язничних камерах вважається дуже впливовим чинником та може становити порушення як сам по собі, так і в сукупності з іншими недоліками (див. рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» [ВП] () [GC], заява № 7334/13, пункти 96-101 та 136-141, ЄСПЛ 2016). Зокрема у п.п. 48, 49 рішення від 25.03.2021 звернуто увагу на те, що: «у цій справі Уряд не вказав, скільки ув`язнених фактично трималося у камері із заявником, і не спростував його твердження щодо цього або щодо площі камери (див. пункт 32). За цих обставин Суд не може не приділити увагу твердженням заявника і доходить висновку, що у період з 04 травня по 13 серпня 2017 року він перебував у камері, в якій на нього припадало 1,4 кв.м особистого простору, що значно менше мінімального стандарту в 3 кв.м у густозаселеній тюремній камері (див. згадане рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» (), пункт 110). Отже, виникає обґрунтована презумпція порушення статті 3 Конвенції (там само, пункт 137), і Уряд не спростував цю презумпцію доводом про існування факторів, здатних належним чином компенсувати гострий брак особистого простору».

Встановивши факт порушення ст. 3 Конвенції, ЄСПЛ у відповідних справах в якості відшкодування, як правило, присуджує заявникам від 4 до 10 тисяч євро.

Отже, вбачається, що звертаючись з клопотанням про застосування такого вагомого та виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, особливо щодо осіб, які підозрюються у вчиненні злочину не пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування, сторона обвинувачення має в т.ч. довести, що умови ув`язнення відповідатимуть встановленим стандартам, не принижуватимуть гідність особи в контексті ст. 3 Конвенції, тобто становитимуть не менше мінімального стандарту в 3 кв.м на особу у тюремній камері. Проте відповідних підтверджень матеріали клопотання, що є предметом розгляду, не містять.

Проаналізувавши все зазначене в сукупності, на переконання слідчого судді, в даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні та відповідатиме як вимогам національного законодавства, так і практиці ЄСПЛ.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність у підозрюваного місця роботи та проживання разом з родиною, в т.ч. малолітньою дитиною, яка перебуває на його утриманні, враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, вважаю, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , необхідно задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

В даній справі слідчий суддя серед іншого вважає за необхідне застосувати до підозрюваного такий обов`язок, як носити електронний засіб контролю.

У зв`язку з цим, слідчий суддя нагадує, що відповідно до ч. 5 ст. 195 КПК України слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Також слідчий суддя роз`яснює підозрюваному, що згідно з ч. 6 ст. 195 КПК України відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та приписів ст. 211 КПК України підозрюваний підлягає негайному звільненню з-під варти в залі суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 186, 194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , який полягає в забороні цілодобово залишати житло за зазначеною адресою за виключенням надання невідкладної медичної допомоги.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити в межах строку досудового розслідування: 57 (п`ятдесят сім) днів.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 57 (п`ятдесят сім) днів, а саме:

- не відлучатися з місця проживання інакше, як за викликом слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками у межах вказаного кримінального провадження, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

- цілодобово не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному та прокурору, а також для виконання конвойній службі.

Строк дії ухвали до 07.01.2022 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1