Справа № 643/8578/20
Провадження № 1-кп/643/395/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0001902 від 09.04.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньо-технічною освітою, яка не працює, не одружена, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима: 29.10.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт; 08.11.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до 1 року 15 днів позбавлення волі, 05.12.2019 року вирок змінено ухвалою Харківського апеляційного суду, вирок набрав законної сили за ч. 2 ст. 185 КК України яким призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, виключено з вироку посилання на ст. 71 КК України та закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 389 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в умисному вбивстві, тобто умисному противоправному заподіянні смерті іншій людині.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що у діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують, та міжнародними контактами. У зв`язку із вчиненням ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину є підстави вважати, що у обвинуваченої ОСОБА_6 можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України спроби: з урахуванням суворості покарання, що передбачається за інкриміноване кримінальне правопорушення, переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки їй відомі їх адреси проживання. Враховуючи викладене, є обґрунтовані підстави вважати, що до обвинуваченої ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою. Зазначив, що ризики, які зазначені в клопотанні прокурора, відсутні та не доведені. Обвинувачена тривалий час перебуває під вартою, а підозра містить хибні твердження. ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позицію свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, суд керується наступним.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 10.04.2020 року, відносно ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13-40 год. 07.06.2020 року. Під час обрання вказаного запобіжного заходу слідчим суддею було надано оцінку відповідним доказам на предмет наявності обґрунтованої підозри. Крім того, слідчим суддею зроблений висновок щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В подальшому дія вказаного запобіжного заходу продовжувалась Московським районним судом м. Харкова.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не заміжня, не працює, раніше неодноразово судима.

Судом допитано потерпілого. Письмові докази судом не досліджувались, свідки не допитувались.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченої, суд вважає доведеним наявність ризиків, на які посилався прокурор в клопотанні, в тому числі ризику переховування від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченої за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо недоведеності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого насильницького злочину, внаслідок якого заподіяно смерть людині, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченої переважають інтереси забезпечення поваги до її особистої свободи і таке втручання в право обвинуваченої на свободу та особисту недоторканість має легітимну мету та відповідає вимогі пропорційності.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченої під вартою на даній стадії розгляду справи сама по собі є достатньою підставою для відмови в клопотанні прокурора.

Доводи захисника відносно того, що підозра містить хибні твердження, не можуть бути оцінені судом по суті на даній стадії розгляду справи, оскільки докази судом в повному обсязі не досліджено.

Крім того, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Відповідно, оцінку доводам сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, тобто оцінку питання доведеності поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, судом може бути надано виключно під час ухвалення вироку.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та малолітньої дитини, з урахуванням наведених вище обставин суд не може визнати такими, які свідчать про відсутність підстав для подальшого тримання обвинуваченої під вартою та можливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи сторони захисту, яким вона обґрунтовувала заперечення проти клопотання прокурора.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання її винною, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченою дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченої під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 на строк до 24:00 годин 01 квітня 2022 року.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_7 , що вони мають право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 183, 331, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , на строк до 24:00 годин 01 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_6 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є) 03.02.2022 року об 11-00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3