УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001688 від 12.05.2021 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання, яке мотивоване тим, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001688 від 12.05.2021, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням було встановлено, що 11.05.2021 приблизно о 22:50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками УПП у м. Києві було виявлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане на ім`я останнього, що містило ознаки підробки.
12 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , за участі ОСОБА_5 вилучено мопед марки «Yamaha», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У зв`язку з викладеним вище, у органу досудового розслідування виникла необхідність у забороні на користування річчю вилученою в ході огляду місця події, яка являється тимчасово вилученим майном та яка відповідно зазначені в протоколі огляду місця події від 12.05.2021, в зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене в ході даного огляду місця події майно, з метою збереження речових доказів.
Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вказавши, що клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.
Власник тимчасово вилученого майна проти задоволення клопотання заперечував, вказавши, що є власником мопеду на підставі договору купівлі - продажу від 28.04.2021, та дав проїхати на ньому своєму знайомому. Про обставини підробки документів йому не було відомо.
Заслухавши думку власника тимчасово вилученого майна, дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до наступних висновків.
Згідно зі статтями 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна, вказує, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Разом з тим, постанова слідчого від 12.05.2021 про визнання мопеду марки "Yamaha" речовим доказом, носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові належно не обґрунтовано його значення для даного кримінального провадження, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документу (водійського посвідчення).
Органом досудового розслідування в наданих слідчому судді на розгляд матеріалах не доведено наявності трьох обов`язкових складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання (ч. 3 ст. 132 КПК України), враховуючи відсутність належних доказів в розумінні Глави 4 КПК України, зокрема їх процесуальних джерел, якими можуть бути показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Керуючись вимогами ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :

У задоволені клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1