22.11.2021
Справа № 642/7741/21
Провадження № 1-кс/642/4413/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000942 від 12.11.2021, -
встановив:
Прокурор Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «Маніту», шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження №0000942 від 12.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою труною осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. 16.03.2021 о 13.29 год., невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , чим спричинила матеріальну шкоду.
Допитана у якості потерпілої ОСОБА_8 пояснила, що 30 березня 2021 року приблизно о і 1 годині невідомі особи проникли до її квартири АДРЕСА_1 , шляхом злому замка вхідних дверей. Вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 05.02.1996 Харківським міським центром приватизації житлового фонду, згідно з розпорядженням від 05.02.1996, номер запису 11-5-22X10.
Особи представились представниками ТОВ ФК «Маніту», що на їх думку є новим власником її квартири, та стверджували, що набули право власності на підставі запису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , але жодних документів не надали.
Жодних відносин у неї з ТОВ ФК «Маніту» не було.
У подальшому вона звернулась за послугами адвоката, який зробив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого їй стало відомо про незаконну перереєстрацію права власності на її квартиру.
Вказана реєстрація була зроблена на підставі: Договору іпотеки №6/1/2007/980-1/183; Договору про відступлення прав вимоги за Договором Іпотеки №6/1/2007/990-1 /183 серія та номер:352: рішення ТОВ «Маніту» №10/03/2021-5 від 10.02.2021; довідки про суму боргу за основним зобов`язанням б/н від 15.03.2021; звіту про оцінку майна предмета іпотеки б/н від 10.03.2021, виданий ТОВ «Експертно-оціночна компанія «МЕТР»; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.11.2020; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 03.1 1.2020; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021; повідомлення про порушення основного зобов`язання б/н від 12.01.2021; Кредитний Договір №6/1/2007/978-К/181, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9
03 квітня 2007 року ОСОБА_10 (її сваха) в банку «Надра» взяла кредит у розмірі 20000,00 Євро, при цьому формально, як вона казала, просила виступити ОСОБА_11 поручителем. Вона їй поясняла, що кредит виплатить через пів року, а так як в неї не було майна їй його не давали. Вона їй повністю довірилась, однак кредит вона не виплатила до сьогодні.
Про те, що вона не виплачує кредит, їй відомо не було, будь яких повідомлень від банку або ТОВ «Маніту» вона не отримувала. Після того як її викинули з квартири та вона звернулась до адвоката, зрозуміла, що перереєстрували її квартиру без відома на підставі саме кредиту, де вона виступала поручителем, однак повідомлень, які також вказані в реєстрі, вона не отримували, а тем більше за них не розписувалась.
03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір №6/1/2007/978-К/181, відповідно до умов якого ОСОБА_10 надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 20000 євро зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 02.04.2015.
03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_8 був укладений договір поруки №6/1/2007/978-П/182/1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_10 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 6/1 2007/978-К/181 від 03 квітня 2007 року.
03 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_8 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03 квітня 2007 року укладено договір іпотеки № 6/1/2007/980-1/183, реєстр. №950, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12 , в якому предметом іпотеки виступає двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до паспорту відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги ПАТ «КБ «Надра». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомляє про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів, що обліковується на балансі ПАТ «КБ «Надра», серед активів, виставлених на торги, є право вимоги за кредитним договором №6/1/2007/840-К/181 від 03.04.2007 із забезпеченням, з мінімальною ціною реалізації лоту 307357.77 гривень.
22.05.2020 відбувся аукціон за системою «Прозоро» № GI.48N718070 з реалізації кредитного портфелю, що складається з права вимоги за кредитними договорами, що перебувають у іпотеці/заставі відповідно до результатів якого право вимоги за Кредитним Договором №6/1/2007/840-К/181 перейшло від ПАТ КБ «Надра» до ТОВ «Дніпрофінансгруп».
Як вбачається з договору купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та 1013 «ФК «Маніту», умовами п. 1.1. договору визначено, що продавець ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зобов`язується передати покупцю ТОВ «ФК «Маніту» право вимоги до боржника за кредитними договорами, що зазначені в Додатку №1. а покупець зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та сплатити продавцю грошові кошти в порядку та розмірі, передбачених статтею 4 цього договору.
У свою чергу, з реєстру прав вимоги, що відчужуються продавцем покупцю згідно з Договором купівлі-продажу прав вимоги №16.10.2020/1 від 16 жовтня 2020 року, убачається, що від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ТОВ «ФК «Маніту» перейшло право вимоги за кредитним договором №6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007, договором поруки №6/1/2007/978-П/182/1 від 03.04.2007, договором поруки №6/1/2007/978-П/182 від 03.04.2007.
Згідно з договором про відступлення прав за Договором іпотеки № 6/1/2007/980-1/18.3 від 16.10.2020, посвідченої о приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим №352. ГОВ «ФК «Днінрофінансгруп», як первісний іпотекодержатель, передає та відступає ТОВ «ФК «Маніту», новому іпотекодержателю, право вимоги за вказаним договором іпотеки, предметом якого є квартира.
20 жовтня 2020 роке ТОВ «ФК «Маніту» направило повідомлення про заміну кредитора в зобов`язанні за кредитним договором №6/1/2007/978/К/181 від 03.04.2007, договором іпотеки № 6/1/2007/980-1/183 від 03.04.2007, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Васіковою 10.13. 03.04.2007, р№ 950. та договором поруки № 6/1/2007/978-11/182 від 03.04.2007. з ТОВ «ФК «Днінрофінансгруп» на ТОВ «ФК «Маніту».
03 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Маніту» направило на адресу ОСОБА_8 вимогу про належне виконання зобов`язання за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007 та щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить суму в розмірі 1690549,86 гривень, також повідомлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання ТОВ «ФК «Маніту», як іпотекодержатель має право та намір у відповідності до положень іпотечного договору та ст. ст. 37. 38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам.
Зазначене повідомлення згідно з відміткою на поштовому конверті з відбитком канцелярського штемпеля пошти від 20.11.2020 та роздруківкою трекінгу з сайту Укрпошти за номером поштового відправлення повернулось відправнику не врученим у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
12 січня 2021 року ТОВ «ФК «Маніту» вдруге направило на адресу ОСОБА_8 вимогу про належне виконання зобов`язання за кредитним договором № 6/1/2007/978-К/181 від 03.04.2007 та щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, яка становить суму в розмірі 1690549,86 гривень, із повідомленням, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. ТОВ «ФК «Маніту», як іпотекодержатель має право та намір у відповідності до положень іпотечного договору та ст. ст. 37. 38 ЗУ «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам, яке повернулося відправнику за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до витягу з держаного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 16 березня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Маніту» на підставі договору іпотеки № 6/1/2007/980-1/183, серія та номер: 950, виданим 03.04.2007 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_14 , договір про відступлення прав за Договором іпотеки №6/1/2007/980-1/183, серія та номер 352, виданий 16.10.2020,видавник: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_13 : рішення, серія та номер 10/03/2921-5, виданий 10.03.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», довідка про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: б/н, виданий 15.03.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 10.03.2021, видавник ТОВ «Інженерно-оціночна компанія «Метр», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 0.3.11.2020, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.02.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.01.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер: б.н., виданий 12.01.2021, видавник: ТОВ «ФК «Маніту», кредитний договір, серія та номер: №64/2007/978-К/181, виданий 03.04.2007, видавник: ВАТ КБ «Надра».
Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотеко держателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
З огляду на вищевикладене, що спірна квартира, загальною площею 47.6 кв.м., яка використовується ОСОБА_8 як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ ФК «Маніту» як забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит від 03 квітня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.
Від ОСОБА_8 надійшло клопотання в якому вона просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Враховуючи наведене, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, оскільки, як зазначила потерпіла ОСОБА_8 , ніяких повідомлень вона не отримувала та за них не розписувалась, щодо зміни кредитора на ТОВ «ФК «Маніту» їй відомо не було, тому реєстрація за ними права власності протиправна, так як не була надана їй можливість виконати умови договору іпотеки.
Наданий час існують підстави для накладення арешту на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки здійснюється відчуження такого майна третім особам.
Наведене вказує на те, що за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.н. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.
У зв`язку з цим, слідчий звернувся з даним клопотанням до суду.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання, про що надав письмові заперечення, вказуючи, що вважає навмисним доручення процесуальним керівником проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню органу досудового розслідування з порушенням вимог місця проведення досудового розслідування, оскільки нерухоме майно, відносно якого подане клопотання, розташоване на території Московського району м. Харкова і аналогічна заява про скоєння злочину вже подавалося до Московського ВП ГУ НП в Харківській області, за результатом чого винесена постанова про закриття справи. Аналогічна заява адвокатом ОСОБА_5 подавалася до іншого правоохоронного органу, що може свідчити про наявність в діях гр. ОСОБА_8 та її адвоката ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України. Крім того, вважає, що вони за допомогою представників правоохоронних органів намагаються будь-яким чином уникнути цивільної відповідальності за невиконання своїх зобов`язань. Рішенням Московського районного суду по справі № 643/6088/2021 від 28.10.2021 за позовом гр. ОСОБА_8 в особі представника адвоката ОСОБА_5 до ТОВ «ФК «Маніту», про витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту» на її користь та визнання протиправними та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57184060 від 19 березня 2021 року у задоволені позову було відмовлено у повному обсязі. Вказана нерухомість перебуває у власності ТОВ «ФК «Маніту» з березня 2021 року та ОСОБА_8 не надала до суду та органу досудового слідства жодного доказу того, що нерухомість буде відчужена іншій особі. Вказане майно не визнано речовим доказом. Крім того, рішенням суду першої інстанції та Харківського апеляційного суду ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні її клопотання про забезпечення позову до подачі вищезазначеної позовної заяви. З огляду на те, що документи, що підтверджують право власності ТОВ «ФК «Маніту» на сьогодні ніким не спростовані, дійсні та підтверджують право володіти ним, користуватися та розпоряджатися своїм майном в рамках чинного законодавства України, то у разі накладення арешту на майно, порушить їх право власності на нерухоме майно, яке закріплене ст. 41 Конституції України. Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна ТОВ «ФК «МАНІТУ», відсутні, тоді як прокурором не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втрачання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності. До того ж, відсутні належні докази для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, а також дані, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ТОВ «ФК «МАНІТУ» належним йому майном на підставі зазначених обставин. У даному кримінальному провадженні, крім допиту ОСОБА_8 , не проведено жодної слідчої дії, будь-якій особі не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, цивільний позов до ТОВ «ФК «МАНІТУ» не пред`являлося, а відтак порушення питання щодо арешту будь-якого майна є безпідставним. Вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України має стати підставою для відмови у задоволенні клопотання. Просив суд у задоволенні клопотання відмовити.
Представник потерпілого просив суд задовольнити клопотання.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження №0000942 від 12.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою труною осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. 16.03.2021 о 13.29 год., невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , чим спричинила матеріальну шкоду. Допитана у якості потерпілої ОСОБА_8 пояснила, що 30 березня 2021 року приблизно об 11.00 годині невідомі особи проникли до її квартири АДРЕСА_1 , шляхом злому замка вхідних дверей, представились представниками ТОВ ФК «Маніту», які набули право власності на підставі запису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Крім того, відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт майна може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, є речовими доказами по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім цього, слідчим суддею береться до уваги, те що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі ст. 1 Першого протоколу та кореспондується з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, якою покладено на суд обов`язок враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Також суд бере до уваги, що рішенням Московського районного суду по справі №643/6088/2021 від 28.10.2021 за позовом гр. ОСОБА_8 в особі представника адвоката ОСОБА_5 до ТОВ «ФК «Маніту», про витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ТОВ «ФК «Маніту» на її користь та визнання протиправними та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57184060 від 19 березня 2021 року у задоволені позову було відмовлено у повному обсязі.
З урахуванням вищезазначених обставин, в судовому засіданні сторона обвинувачення не довела слідчому судді, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, що на теперішній час існують обґрунтовані підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, не доведено правову підставу для арешту майна, не доведено наявність ризиків, передбачених аб. 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Тому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання прокурора, у зв`язку з його необґрунтованістю.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 173, 371, 372 КПК України, слідчий суддя -
ухвалив:
Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000942 від 12.11.2021 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя