Справа № 372/729/21
Провадження № 1-кп-160/21
В И Р О К
іменем України

20 грудня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287 від 15.10.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениці міста Київ, громадянки України, яка має вищу освіту, розлученої, яка утримує двох неповнолітніх дітей, фізичної особи підприємця, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2020 року близько 12 години ОСОБА_7 , перебуваючи на узбіччі проїзної частини поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшовши до автомобіля потерпілого ОСОБА_4 почала смикати за ручки автомобіля.

В подальшому ОСОБА_7 підійшла до водійських дверцят та через вікно автомобіля, тримаючи в руках невстановлений предмет маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, умисно нанесла один удар в область обличчя потерпілого ОСОБА_4 , який сидів за кермом автомобіля, а саме в область лівої сторони обличчя.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 230 від 24 грудня 2020 року у ОСОБА_4 1994 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій виличній області та в області нижньої щелепи зліва, забою м`яких тканин виличної ділянки зліва, які утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена винуватою себе у вчиненні вказаного кримінального проступку не визнала повністю, показала, що 10.10.2020 року приблизно о 12 год. вона приїхала до будинку свого колишнього чоловіка в с.Малі Дмитровичі, щоб побачитись із дітьми, побачила, як із будинку вийшов потерпілий із вчителькою, вони сіли у автомобіль, вона хотіла запитати вчительку про доньку, але обвинувачений, який працює у чоловіка охоронцем, зачинив двері машини, тому не давала проїхати, коли він відкрив вікно водійських дверцят, вона підійшла до нього, нахилилась у відчинене вікно, усно вимагала дочекатись поліції та задавала запитання, в руках у неї тоді нічого не було, вона його не била, в руки вона взяла телефон із сумки вже коли потерпілий намагався від`їхати, на телефон вона знімала відео, наміру використати його для нанесення ударів не мала, на місці події у потерпілого не було на обличчі синців або інших тілесних ушкоджень. Жодних неправомірних дій вона не вчиняла, наміру заподіяти потерпілому тілесні ушкодження не мала. На місце події поліцію викликала саме вона ще до події, оскільки передбачала недопуск її до дітей. Вважає, що потерпілий умисно оговорює її з метою створення уяви про її агресивність і протиправну поведінку для вирішення цивільно-правових спорів із колишнім чоловіком щодо визначення місця проживання дітей та розподілу майна.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена показами потерпілого, свідків, письмовими та речовими доказами.

Потерпілий в судовому засіданні показав, що 10.10.2020 року на прохання свого знайомого вийшов із його будинку із вчителькою, щоб відвезти її додому, в цей час до них швидко стали наближатись обвинувачена зі своїм батьком, яку він раніше знав як колишню дружину господаря будинку, вона вела себе агресивно і неадекватно, тому він зачинив двері автомобіля, намагався поїхати, щоб уникнути конфлікту, але обвинувачена, а потім на її вимогу її батько перешкоджали проїзду, обвинувачена бігала навколо автомобіля, кричала та намагалась відкрити двері, відірвала двірник ззаду, він відкрив вікно та просив її дати дорогу, в цей час вона підійшла до нього з лівої сторони автомобіля, через відкрите вікно нахилилась та частково проникла у середину салона, в руці тримала телефон чи інший прилад, нанесла йому в ліву сторону обличчя 2-3 удари в область щоки, глазу, коли била, вона продовжувала кричати, він намагався закрити обличчя руками, надалі йому вдалося поїхати, він відвіз вчительку та повернувся на місце події, цього ж дня він звернувся до лікарні, лікарі повідомили поліцію. Спочатку пошкоджень видно не було, він відчував лише біль, згодом на тому місці з`явились синці. Ніхто інший його тоді не бив, тілесні ушкодження йому нанесла саме обвинувачена. При призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Представник потерпілої ОСОБА_8 дав аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що займалась індивідуальними зайняттями із дитиною, коли вийшла із будинку з потерпілим, до них швидко стала наближатись обвинувачена, яка вела себе агресивно, смикала двері, кричала, вона сиділа праворуч на задньому сидінні, водій відчинив вікно, просив звільнити проїзд, в цей час обвинувачена нахилилась у відчинене вікно, активно махала руками біля обличчя водія усередині салона автомобіля, кричала, вона не бачила як обвинувачена била потерпілого і що було у неї в руках, оскільки сиділа ззаду з іншого боку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що є колишнім чоловіком обвинуваченої, між ними тривають різні судові спори, обвинувачена часто веде себе агресивно, потерпілий як друг допомагає йому у різних справах, 10.10.2020 року приблизно о 10-11 год. потерпілий відвозив вчительку після зайнять із дитиною по місцю його проживання, по відеозапису з камер спостереження у подальшому він бачив подію, а саме те, що обвинувачена із батьком перекрили дорогу автомобілю, смикала двері, відірвала двірник, коли потерпілий відкрив вікно обвинувачена залізла із руками в салон, махала там руками, пізніше того ж дня він бачив у потерпілого ссадину біля лівого ока.

Свідок ОСОБА_11 , будучи батьком обвинуваченої, в судовому засіданні показав, що він із дочкою приїхав, щоб побачити онуків, викликали поліцію, з території домоволодіння вийшов потерпілий із вчителькою, дочка підійшла до машини, питала про дитину, нахилилась у машину у відкрите скло водійських дверцят, але їй не відповідали, водій закрив скло і поїхав, дочка нікого не била, тілесних ушкоджень у потерпілого він не бачив, дочка за ручки дверей не смикала.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального проступку також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

- рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15.02.2021 року у цивільній справі № 372/4153/20, аудіозаписом судового засідання у цивільній справі, якими підтверджується факт конфлікту між потерпілим і обвинуваченою у час і місці згідно обвинувального акту (т.1 а.с.76-77);

- витягом з ЄРДР, постановами, іншими матеріалами кримінального провадження, відеозаписами процесуальних дій, якими підтверджується прийняття процесуальних рішень на стадії досудового розслідування (т.1 а.с.78-122, 142-143, 155, 158, 160, 163-164, 169-182, 184-186, 188, 202-203),

- протоколом прийняття заяви про злочин від 10.10.2021 року, заявою, якими підтверджується факт подання заяви потерпілого до поліції у день вчинення правопорушення (т.1 а.с.156, 159);

- довідкою від 10.10.2020 року, згідно якої потерпілий звертався за медичною допомогою до відділення невідкладної допомоги Обухівської ЦРЛ, випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, якою підтверджується заподіяння травми (т.1 а.с.161, 183);

- висновком експертного дослідження, висновком експерта № 230 від 24.12.2020 року, згідно якого у ОСОБА_4 1994 року народження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій виличній області та в області нижньої щелепи зліва, забою м`яких тканин виличної ділянки зліва, які утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.168);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.12.2020 року за участю потерпілого, яким підтверджується обставини і механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень діями обвинуваченої (т.1 а.с.165-167);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2017 року за участю ОСОБА_12 , яким частково підтверджується механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень внаслідок застосування сили обвинуваченим;

- відтвореними у судовому засіданні відеозаписами слідчого експерименту та з камери відеоспостереження, що зафіксовані на речових доказах дисках, якими підтверджується обставини і механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок застосування сили обвинуваченою.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз свідчень обвинуваченої та потерпілого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченої в частині заперечень спричинення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень саме нею неправдивими, оскільки вони спростовуються висновком експертизи, відеозаписами та показами свідків і не підтверджуються переконливими доказами, а покази потерпілого в частині обставин та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень правдивими, оскільки вони узгоджуються із сукупністю наявних у справі доказів, тому такі покази потерпілого можуть покладатись в основу вироку. При цьому слід прийняти до уваги, що потерпілий допитувався будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. На противагу цьому показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 , з яким вони перебувають у родинних стосунках, мають суттєві протиріччя, а також не узгоджуються із відеозаписами події.

Доводи обвинуваченої про те, що її дії не призвели до фізичного контакту, вона не била потерпілого суд вважає необґрунтованими, оскільки на підтвердження цього переконливі докази не подавались, а висновками експертизи це спростовується, при цьому покази свідків та потерпілого в частині агресивної поведінки обвинуваченої по відношенню до потерпілого у місці і у час згідно обвинувального акту, активних рухів руками поблизу обличчя потерпілого всередині салона автомобіля у той час, коли вона перебувала біля водійських дверцят із відкритим вікном, а потерпілий перебував на водійському сидінні всередині автомобіля, є взаємоузгодженими і послідовними. Факт вчинення таких дій фактично не спростовується і самою обвинуваченою, яка заперечує лише факт нанесення удару та певним чином мотивує свою поведінку. При цьому ніким не спростовується, що агресивна поведінка обвинуваченої по відношенню до потерпілого мала місце і була викликана бажанням обвинуваченої зафіксувати факт недопуску її до дітей у будинок, де мешкає колишній чоловік, а агресивність саме до потерпілого обумовлювалась її впевненістю у тому, що саме потерпілий за вказівкою її колишнього чоловіка фізично не допускає її до її дітей. Також слід звернути увагу на те, що потерпілий жодного насильства по відношенню до обвинуваченої під час конфлікту не вчиняв, намагався покинути місце конфлікту, а обвинувачена перешкоджала руху автомобіля та продовжувала проявляти агресію. Таким чином, вказані обставини свідчать про наявність у обвинуваченої мотиву і про прямий умисел на застосування насильства до потерпілого без визначення ступіню тяжкості тілесних ушкоджень.

Показання обвинуваченої та їх батька, допитаного в якості свідка, частково є неправдивими і спростовуються не лише показами інших очевидців, а й відеозаписами з місця події, з яких вбачається, що обвинувачена дійсно смикала за закриті дверцята автомобіля, частково проникла руками всередину салона автомобіля з боку відкритого водійського скла, робила там активні рухи руками, тобто вчиняла дії, якими могла нанести удар у обличчя потерпілому, хоч це прямо заперечується обвинуваченою та свідком ОСОБА_11 . Враховуючи викладене, а також пряму їх заінтересованість у наслідках вирішення справи, суд оцінює вказані покази критично та покладає в основу вироку в частині опису вказаних обставин покази потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відтворені в суді відеозаписи.

Також суд вважає необґрунтованими доводи захисту про те, що начебто, на відеозаписах з місця події зафіксовано відсутність на обличчі потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень, оскільки судом це об`єктивно не встановлено, якість відтворених відеозаписів не дає можливості достовірно встановити наявність або відсутність саме тих тілесних ушкоджень, які зазначені у обвинувальному акті, представлений захистом фотознімок на диску за способом виготовлення не дає можливості переконатись у співвіднесенні його із місцем та часом вчинення кримінального правопорушення. При цьому суд погоджується із позицією обвинувачення, що фактично виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді синців в лівій виличній області та в області нижньої щелепи зліва, забою м`яких тканин виличної ділянки зліва підтверджені висновком експертизи, а їх видимий прояв можливий із сплином певного часу, а не одразу безпосередньо після їх спричинення.

Також стороною обвинувачення не наведено фактичних даних, які б спростовували твердження обвинувачення та покази потерпілого і свідка про те, що розмахуючи руками поблизу обличчя потерпілого в руках обвинувачена тримала твердий предмет, можливо телефон, за допомогою якого вона могла заподіяти тілесні ушкодження потерпілому. Факт застосування телефону обвинуваченою для відеофіксації подій під час конфлікту ніким не спростовується.

Доводи захисту про те, що обвинувачена не мала наміру вдарити потерпілого спростовуються фактом дійсного заподіяння тілесних ушкоджень, а також не вказують на неможливість нанесення удару. При оцінці таких доводів слід також врахувати явно агресивну поведінку обвинуваченої по відношенню до потерпілого.

Відомостей про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути ним отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним учасником процесу суду не повідомлено.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, допущених процесуальних порушень враховані судом при оцінці доказів, однак суд вважає, що під час судового розгляду не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б свідчили про очевидну недопустимість покладених в основу вироку доказів. Такими доказами об`єктивно підтверджуються обставини обвинувачення, а описки у імені обвинуваченої не свідчать про вчинення процесуальних дій відносно будь-якої іншої особи, зокрема й через те, що відеозаписами та змістом відповідних процесуальних документів підтверджується участь у відповідних процесуальних діях саме обвинуваченої. Доводи про виготовлення у присутності сторони захисту однієї із постанов на стадії досудового розслідування не спростовують факту наявності і прийняття такої постанови уповноваженою посадовою особою та не вказують на істотність порушень КПК України, які б призвели до виправдання обвинуваченої.

За наслідками правової оцінки сукупності досліджених судом доказів суд не вбачає достатніх підстав для винесення виправдовувального вироку.

Частково неправдиві показання обвинуваченої суд вважає способом захисту, який направлений на уникнення від відповідальності за скоєне.

Оскільки умисел обвинуваченої був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність вона повинна нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оцінивши сукупність зібраних доказів суд вважає, що з огляду на принцип диспозитивності та змагальності стороною обвинувачення достатньо переконливо доведено достовірність викладених у обвинувальному акті тверджень про винуватість обвинуваченої у скоєнні інкримінованого їй кримінального проступку, а стороною захисту належними і допустимими доказами не доведено відповідну захисну позицію.

За таких обставин, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а також винність у їх умисному заподіянні саме обвинуваченої.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона вчинила умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, її особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання, немає.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, який раніше не судима, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, офіційне місце роботи, враховуючи думку потерпілого та його представника, які при призначення покарання поклались на розсуд суду, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу, оскільки такий вид покарання є достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази диски із відеозаписами слід залишити при справі.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятидесят) гривень.

Речові докази диски із відеозаписами залишити при справі.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1