Справа № 683/924/16-к
УХВАЛА
09 лютого 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заявили клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами фактичних даних, процесуальним джерелом отримання яких є протокол огляду транспортного засобу від 19 червня 2015 року з фототаблицею до нього, а також вилучені в ході цього огляду подушки безпеки водія та переднього пасажира, змиви з керма та важеля перемикання швидкостей.
Обґрунтовуючи клопотання, захисники посилаються на те, що згідно з оголошеним у судовому засіданні протоколом від 19 травня 2015 року огляд транспортного засобу проведений слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 , який не був уповноважений на проведення у даному кримінальному провадженні досудового розслідування.
Крім того, огляд транспортного засобу проведений з порушенням ч.2 ст.237 КПК України, оскільки транспортний засіб є іншим володінням особи, а тому його огляд чи обшук мав би проводитись в порядку, визначеному ч.2 ст.234 КПК України, а саме, на підставі ухвали слідчого судді. У даному кримінальному провадженні слідчим суддею дозвіл на обшук чи огляд автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , слідчому ОСОБА_10 не надавався й після проведення такого огляду ні слідчий, ні процесуальний прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді не звертались, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Клопотання захисників підтримав обвинувачений ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_3 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 просять відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.
За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Порядок визнання доказів недопустимими визначено у статті 89 КПК України.
Згідно ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Частиною 2 статті 89 КПК України визначено, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні.
Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.
Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Отже, очевидна недопустимість доказів завжди пов`язана з порушенням процедури їх отримання. Таке порушення повинно мати явний і безумовний характер, встановлення порушення повинно передувати дослідженню відомостей, щодо яких ставиться питання про очевидну недопустимість. Визнання доказу очевидно недопустимим зумовлює неможливість або припинення його дослідження. Таким чином, якщо певні відомості вже досліджено судом у повному обсязі, частина 2 статті 89 КПК України не може бути застосована, і, за наявності підстав, питання про визнання доказів недопустимими підлягає вирішенню в загальному порядку.
Враховуючи, що зазначений захисниками як очевидно недопустимий доказ протокол огляду транспортного засобу від 19 червня 2015 року з фототаблицею до нього був досліджений у судовому засіданні 22 листопада 2021 року, суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимим цього доказу на підставі ч.2 ст.89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання його допустимості у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України.
Посилання захисників на те, що вказаний письмовий доказ ще не досліджено у повному обсязі, оскільки судом було задоволено клопотання про допит слідчого, який проводив огляд транспортного засобу, спеціаліста та понятих, суд не приймає до уваги, оскільки ті обставини, на які посилаються захисники, як на підставу для визнання доказу очевидно не допустимим, не залежать від результатів допиту вказаних осіб.
Крім того, в судовому засіданні 22 листопада 2021 року під час дослідження вказаного протоколу огляду транспортного засобу від 19 травня 2015 року захисник ОСОБА_8 звертав увагу суду на те, що слідчий ОСОБА_10 не був уповноважений на проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні, а огляд транспортного засобу було проведено без ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до автомобіля, однак клопотань про визнання вказаного доказу очевидно недопустимим не заявлялось.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимим протоколу огляду транспортного засобу від 19 червня 2015 року з фототаблицею до нього, а також вилучених в ході цього огляду речових доказів на підставі ч.2 ст.89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання щодо їх допустимості у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України, через що клопотання захисників задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.89, 372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання очевидно недопустимими доказами фактичних даних, процесуальним джерелом отримання яких є протокол огляду транспортного засобу від 19 червня 2015 року з фототаблицею до нього, а також вилучені в ході цього огляду подушки безпеки водія та переднього пасажира, змиви з керма та важеля перемикання швидкостей, відмовити.
Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя: