У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/3426/21 № 5/610/8/2021

м. Балаклія 17.11.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ПВК (№ 17): ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду спільне подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі - ПВК (№ 17) та спостережної комісії Ізюмської РДА Харківської області про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Провалівка Любарського району Житомирської області, раніше судимого 1 раз,

засудженого:

15.06.2009 р. апеляційним судом Житомирської області за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 р. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 07.02.2009 р., кінець 28.06.2023 р., не відбута частина покарання 01 рік 07 місяців 11 днів,

в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що засуджений відбув необхідну частину строку покарання та став на шлях виправлення.

Засуджений просив розглянути подання за його відсутності, підтримавши його, про що 09.11.2021 р. надав письмову заяву.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився. Їх неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Представник ПВК (№ 17) подання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Відповідно до ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, став на шлях виправлення.

Дійсно, засуджений 28.06.2018 р. відбув необхідні 2/3 частини строку покарання.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002р. «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він став на шлях виправлення.

Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

27.11.2015 р. прибув до Покровської ВК (№ 17), де за крайньою характеристикою від 03.11.2021 р. зарекомендував себе позитивно. Зазначено, що добровільно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою установи і прилеглої території, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує законні вимоги адміністрації, входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість, приймає активну участь у суспільному житті колективу, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення» та «Творчість», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години.

В особовій справі засудженого наявні рапорти від 03.2010 р., 11.08.2010 р., 29.09.2010 р., 10.2011 р., 20.12.2011 р., 04.2012 р., 10.2012 р., 01.2013 р., 12.06.2014 р., 11.09.2015 р., 03.2017 р., 26.06.2017 р., 07.2017 р., 23.09.2017 р., 09.01.2018 р., 02.04.2018 р., 02.07.2018 р., 01.10.2018 р., 20.01.2019 р., 17.01.2019 р., 10.04.2019 р., 10.07.2019 р., 10.10.2019 р., 14.01.2020 р., 06.04.2020 р., 08.07.2020 р., 05.01.2021 р., 05.04.2021 р., 06.04.2021 р., 07.07.2021 р. та 10.10.2021 р. про його працевлаштування в банно-пральному комплексі, до цеху № 1 каменотесом, в майстерні колонії на дільниці по виготовленню дров`яного вугілля, різноробочим, перукарем, секретарем РКЗВ, про здійснення ремонту відділення та прилеглої території, проведення ремонтних робіт на дільниці лазне-прального комбінату, про активну участь у роботі самодіяльних організацій та виховних заходах, про добровільне, за власною ініціативою залучення до додаткових неоплачуваних робіт з благоустрою установи, про приймання участі у роботі з благоустрою відділення соціально-психологічної служби № 3 та локального сектору відділення, а саме роботи з прибирання приміщень та локального сектору. За довідкою від 18.10.2021 р. засуджений за власним бажанням добровільно залучається до робіт без оплати праці з благоустрою установи і прилеглої території, приймає активну участь у проведенні косметичних ремонтів відділення СПС № 3 та об`єктів установи.

Однак, в досліджених судом матеріалах ці відомості не підтверджені допустимими доказами у вигляді зареєстрованих за правилами діловодства заяв засудженого про бажання працевлаштування, наказами про працевлаштування, заявами про залучення до неоплачуваних робіт, про бажання брати участь в програмах диференційованого виховного впливу тощо, тому суд оцінює ці дані характеристики критично, оскільки не можливо поза розумним сумнівом встановити достовірність участі засудженого у цих заходах.

З досліджених судом матеріалів, убачається, що під час відбування покарання засуджений був головою Ради колективу засуджених відділення СПС № 3, членом ради колективу відділення соціально-психологічної служби № 3 відповідальним за санітарно-гігієнічний стан відділення, а також секретарем РКЗВ.

Однак, на даний час засуджений не є членом ради колективу колонії, її керівного органу, самодіяльних організацій засуджених, що в судовому засіданні також підтвердив представник ПВК (№ 17).

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час розгляду судом кримінального провадження визнав повністю. За весь час відбування покарання мав 29 заохочень та одне стягнення від 11.06.2012 р., яке погашене. Водночас, з матеріалів особової справи вбачається про накладення ще одного адміністративного стягнення 25.03.2015 р. за самовільне облаштування лежака та спання в роздягальні майстерні.

За вироком відшкодував лише судові витрати у розмірі 2708,60 грн., при цьому, хоча виконавчі листи щодо відшкодування цивільного позову на суму 29000 грн. до установи виконання покарань не надходили, засуджений не вжив жодних дій і навіть не приступив до його відшкодування.

За висновком характеристики від 12.09.2017 р. засудженого було визнано таким, що не заслуговує на застосування до нього помилування у зв`язку із скоєнням особливо тяжкого злочину та відсутністю надзвичайних обставин.

Згідно витягу з протоколу № 14 від 01.07.2018 р. було відмовлено в представлені матеріалів до суду щодо заміни покарання на більш м`яке до одужання.

За висновком характеристики від 01.07.2018 р. зарекомендував себе посередньо, зазначено, що за час відбування покарання стає на шлях виправлення, але враховуючи його стан здоров`я, розгляд питання щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України вважали доцільним відкласти до одужання.

За висновком характеристики від 23.10.2019 р. зарекомендував себе посередньо, зазначено, що за час відбування покарання не довів свого виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України вважали не доцільним.

Тобто засудженому 23.10.2019 р. було відмовлено у застосуванні пільги, а саме в представлені матеріалів до районного суду щодо умовно-дострокового звільнення, як особі, яка не довела свого виправлення.

Отже, ще 2 роки тому було визнано недоцільним застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Вказане рішення було оформлено витягом, дані про його оскарження засудженим відсутні.

В особовій справі міститься гарантійний лист ФОП ОСОБА_6 від 19.08.2021 р. про працевлаштування засудженого на посаду різнороба з посадовим окладом 6000 грн. Зазначено, що із заробітної плати буде відраховуватись на користь держави від 10 % до 20 %. (том 2 а.с. 119 особової справи). Тобто, вже давали гарантію працевлаштування засудженого, однак це нічим не закінчилось.

В особовій справі міститься ще один гарантійний лист КП «Балаклійський Житлокомунсервіс» БМР Харківської області від 24.09.2021 р. про працевлаштування засудженого на посаду муляра 4 р. з посадовим окладом 7211,09 грн. Зазначено, що із заробітної плати буде відраховуватись на користь держави від 10 % до 20 %. (том 2 а.с. 122 особової справи).

Ці дані було повідомлено органу пробації та ДУ «ПВК (№ 17)» (том 2 а.с. 123, 124 особової справи).

Також в матеріалах особової справи наявна форма проведення оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим ОСОБА_5 , однак вона є незрозумілою, не підписана, особою, яка її склала, не зазначено її автора, реквізитів тощо, походження її невідоме. Тому суд не може її врахувати при прийнятті рішення.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Одночасно, ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягався двічі, має 2 не знятих і не погашених в установленому законом порядку судимості за умисне вбивство; в 2006 р. умовно-достроково звільнився від відбування покарання (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), тобто з аналогічних даному поданню підстав, однак після відбуття покарання, маючи не зняту і не погашену у встановленому поряду судимість за умисне вбивство з хуліганських мотивів, вчинене з особливою жорстокістю, уже в 2008 р. знову вчинив нове особливо тяжке кримінальне правопорушення (умисне вбивство), за вчинення якого був засуджений до 15 років позбавлення волі. Тобто різними злочинами умисно вбив вже 2-ві людини.

На переконання суду хронологія злочинної діяльності засудженого, дані про його особу, наявний кримінальний досвід свідчать про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

До того ж, з огляду на вищевказані обставини, ризик рецидиву злочину є високим.

Крім того, невідбута частина покарання є значною - 1 рік 7 місяців позбавлення волі.

На даного засудженого застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості, виправленні, перевихованні та не поверненні до злочинної діяльності, про що раніше вже завіряв суд та адміністрацію ВК.

Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився, не буде продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, буде законослухняним.

Інші позитивні дані характеристики не дають достатньо підстав зараз для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, та даних, що характеризують його особу.

Поведінку засудженого, яка стала підставою для внесення даного подання, на основі сукупності даних про особу засудженого і його злочинний досвід, суд розцінює як штучне намагання в черговий раз створити про це враження перед адміністрацією ВК та судом, намагання маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якою є отримання для себе преференцій в умовах утримання.

Абсурдно буде стверджувати, що відбуваючи чергове покарання після застосування УДЗ цей засуджений в черговий раз сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Можливо він лише стає на цей шлях.

Не знайшли в суді свого підтвердження доводи про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці вже довів своє виправлення, цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

А тому заміна йому невідбутої частини покарання більш м`яким є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України та ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Повністю відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1