ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/493/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №316/323/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кам`янсько-Дніпровська Запорізької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.189 КК України,
ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду до 10 грудня 2021 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Мотивував свої апеляційні вимоги тим, що вже тривалий час перебуває під вартою, має незадовільний стан здоров`я та позбавлений можливості в умовах слідчого ізолятору отримувати належне лікування. Вказував на порушення вимог ст.ст.184, 199 КПК, а також розгляд питання про продовження строку тримання під вартою за участю державного захисника, який на думку апелянта, не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, без участі інших учасників провадження. Існування у даному кримінальному проваджені ризиків, на які посилався прокурор апелянт вважав надуманими та зазначав про відсутність наміру впливати на потерпілого та свідків.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв чи клопотань з цього приводу не надавав.

Захисник ОСОБА_7 04.01.2022 року звернувся на електронну адресу апеляційного суду з заявою про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за його відсутності.

Враховуючи викладене, а також позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який наполягав на розгляді його апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб, колегія суддів не вбачає перешкод для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у вчиненні передбаченого ч.4 ст.189 КК кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, посилався на існування таких ризиків, як переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Зазначене в достатній мірі свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість призначення йому покарання, пов`язаного з тривалим позбавленням його волі, у разі визнання його вини у вчиненні інкримінованого злочину, може вживати спроби переховуватись від суду.

Існування у даному кримінальному провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду посилюється тим, що 12.06.2018 року обвинуваченому ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та покладено на нього певні процесуальні обов`язки, зокрема заборонено лишати місце свого проживання. Втім, незважаючи на зазначене, порушивши умови звільнення з-під варти обвинувачений ОСОБА_6 виїхав до іншого населеного пункту, де перебував до виявлення його працівниками поліції.

Окрім того, враховуючи особу обвинуваченого, який притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів різної тяжкості, зокрема за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та нанесення тілесних ушкоджень іншій особі, обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, апеляційний суд вважає доведеним існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період звільнення з-під варти, перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_6 намагався вплинути на потерпілого шляхом заподіяння останньому тілесних ушкоджень, а тому є вагомі підстави вважати, що звільнившись з-під варти обвинувачений може знову скористатися можливістю вплинути на потерпілого, вчинивши новий злочин.
А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі.

З огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його характер та тяжкість, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, а тому посилання обвинуваченого на невручення йому заздалегідь копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не скасовує законності прийнятого судом рішення.

Сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Крім того, зі змісту довідки про рух кримінального провадження наданої районним судом у відповідь на відповідний запит апеляційного суду не вбачається підстав вважати, що має місце штучне затягування розгляду кримінального провадження судом чи стороною обвинувачення.
Між тим, переважною причиною відкладення районним судом судових засідань є неявки захисника ОСОБА_9 , що істотно впливає на стан розгляду даного кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що захисник ОСОБА_10 , який діяв за призначенням, не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи той факт, що районним судом було розглянуто виключно питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, посилання обвинуваченого на відсутність інших учасників кримінального провадження, зокрема обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в судовому засіданні не є спроможними.

Наявність у обвинуваченого місця проживання не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як того вимагав обвинувачений. Адже встановлені у даному провадженні обставини свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо погіршення стану його здоров`я та відсутності можливості отримати належне медичне обслуговування в умовах слідчого ізолятору апеляційним судом було зроблено відповідний запит до ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», у відповідь на що на адресу апеляційного суду надано виписку з медичної документації обвинуваченого ОСОБА_6 , 1971 року народження, зі змісту якої вбачається, що останній має певні хронічні захворювання та перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта. Знаходиться під контролем медичних працівників, які щоденно проводять контроль артеріального тиску, перев`язки, отримує відповідне медикаментозне лікування. На теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 не має протипоказань щодо утримання в умовах слідчого ізолятору та оперативного лікування в умовах стаціонару не потребує.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 дітей, у тому числі неповнолітніх, на що посилався останній, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами його подальшої належної процесуальної поведінки. Ця обставина не здатна у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

Необхідно також зазначити про те, що на момент даного апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою на підставі ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 09.12.2021 року, якою останньому було продовжено строк тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення. залишити без задоволення.
Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Дата документу 05.01.2022 Справа № 316/323/18