Дата документу 21.12.2021
Справа № 334/7040/19
Провадження № 1-кп/334/296/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, працевлаштованому на ВАТ «Компаніт» на посаді комплектувальника, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року 2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були оголошенні у розшук.

За повідомленням Південно-Схдного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Управління державної реєстрації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що в матеріалах справи є відповідна довідка, актовий запис про смерть № 212 від 31.01.2021 року.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Обставини встановленні судом в ході судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_4 :

04 липня 2019 року о 13 годин 30 хвилин, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_5 через відкритий люк піднялись на дах будинку за адресою АДРЕСА_2 , на якому знаходиться лінії колективного доступу телекомунікаційної мережі яке належить ПрАТ «Київстар».

Після чого, ОСОБА_4 , з метою реалізації злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, отримавши підтвердження від ОСОБА_5 про те, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії залишаться ніким не поміченими, почав за допомогою предмета схожого на ніж перерізати лінії колективного доступу телекомунікаційної мережі, в подальшому з метою особистого збагачення, спільно з ОСОБА_5 викрали майно, яке належить ПрАТ «Київстар», а саме: Кабель КСВПП 25*2*0.52 - 60 метрів, вартістю за 1 метр 22 гривні 70 копійок, загальною вартістю 1362 гривні 00 копійок; кабель КСВПП 16*2*0,52 - 60 метрів вартістю за 1 метр 32 гривні 43 копійки, загальною вартістю 1945 гривень 80 копійок.

Далі, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_5 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, викравши майно, яке належить ПрАТ «Київстар» на загальну суму 3307 гривень 80 копійок без врахування ПДВ, чим спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, згоден з обсягом і кваліфікацією вчиненого правопорушення, щиросердно розкаявся у вчиненому.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом з`ясовано, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, та у суду відсутні сумніви в добровільності їх позиції, тобто визнання обвинуваченого вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючи його данні, питання процесуальних витрат та речових доказів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у таємному викрадені чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особи обвинуваченого, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання. Суд бере до уваги правову позицію, зазначену в Постанові ВСУ від 14 квітня 2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вирішуючи відповідно до ст.66 КК України питання наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд підкреслює, що щире каяття може мати місце, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Зважаючи, що обвинувачений визнав свою вину, не заперечували кваліфікацію їх дій, на думку суду, це свідчить про достатнє усвідомлення протиправного характеру поведінки, достатність у осіб належних висновків щодо необхідності виправлення, а відтак і про щире каяття.

Суд вважає, що покази обвинуваченого щодо обставин вчинення ними злочину в повній мірі узгоджуються з зібраними в ході судового розгляду доказами, а відтак підстав для визнання ним вини та щирого каяття, як пом`якшуючих обставин, з огляду критичність оцінки своєї злочинної поведінки, побачив суд.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченим покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують: обстановку та спосіб злочинних діянь, дані про особу винного.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховуючи тяжкість злочину, за наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим призначити йому покарання в межах санкцій відповідних закону про кримінальну відповідальність за якими обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності, оскільки на думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.2,7,368,370,374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити ому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: Диск CD-R 16х , 4,7 GB, 120 min VIDEX excellenti, об`ємом 4,7 GB; диск CD-R 16х , 4,7 GB, 120 min VIDEX excellenti, об`ємом 4,7 GB зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1