Справа № 131/826/21
Провадження №11-кп/801/273/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянув у закритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2021 за № 00000319, якою задоволено клопотання прокурора, відмовлено в задоволенні клопотання захисника, продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 19 березня 2022 року включно, відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабин Іллінецького району Вінницької області, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого приватним підприємцем, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Тому, існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_7 під страхом можливого притягнення його до кримінальної відповідальності та загрози призначення в подальшому судом реальної міри покарання може переховуватиметься від суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_7 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, в обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання в с. Бабин Іллінецького району Вінницької області, тому під загрозою застосування суворої міри покарання він може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання та здійснити спроби переховуватись від суду.

У зв`язку з тим, що показання свідків та висновки експертів мають ключове доказове значення під час встановлення винуватості особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та експертів, які проводили вищевказані експертизи у даному кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у тому числі за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту. Зокрема, ОСОБА_7 02.07.1997 засуджено Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 215 КК України (1960 року), 29.06.2005 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 286 КК України, 27.06.2007 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 286 КК України, 25.11.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 легковажно ставиться до порушення ним Правил дорожнього руху, не робить для себе належних висновків та може вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджує наявність ризику, передбаченого ч. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого, подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу,

відповідно до якого просив, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на нічий домашній арешт, поклавши на нього обов`язки: прибувати до суду за першої вимоги; не відлучатися за межі місця проживання, з 20:00 год. до 06:00 год. наступної доби; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи. Дане клопотання мотивував тим, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відсутні, застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, про це свідчить той факт, що після того як сталася ДТП він не покинув місце події, а сам зателефонував працівнику поліції та повідомив про те, що сталося. Він не має наміру і не буде здійснювати тиск на свідків, тим більше, що у даному кримінальному провадженні не встановлено жодного свідка в розумінні ст. 65 КПК України, тобто не встановлено жодного очевидця ДТП.

У обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, він доглядає стареньку матір, яка проживає одна і потребує постійної, в першу чергу медичної допомоги, він одружений з ОСОБА_15 та має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні прокурор, своє клопотання про продовження раніше обраного

запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала та просила суд його задовольнити, а також заперечувала проти задоволення клопотання захисника.

Захисники ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та їх підзахисний ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_17 , в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2022 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою - задоволено.
Продовжено раніше обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 19 березня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19.01.2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту на протязі двох місяців із покладенням відповідних обов`язків, зокрема: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі місця проживання АДРЕСА_1 з 20-00 год. до 06-00 год. слідуючої доби; повідомляти про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст.ст.176, 177. 178, 183 , 194, 199 КПК України. Суд вирішив за необхідне продовжити дію запобіжного заходу, прийнявши до уваги наведені в клопотанні прокурора непідтверджені/необґрунтовані обставини, при цьому належним чином не обґрунтував, які конкретно ризики існують і якими доказами це підтверджується.
На думку захисника, на даний час жодних ризиків, які визначені законодавцем ст.177 КПК України, і які напевне існували на момент обрання найсуворішої вказаної вище міри запобіжного заходу тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 немає в наявності виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_18 постійно проживає в с. Бабин Іллінецького району в повноцінній сім`ї разом з дружиною та малолітньою дочкою, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які залишились без підтримки батька, доглядає стареньку матір, яка хворіє та потребує постійної його допомоги, на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога не перебуває, працює приватним підприємцем.
Також звернув увагу на те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, про що свідчить той факт, що після того як сталася ДТП він не покинув місце події, а сам зателефонував до поліції, не буде здійснювати тиск на потерпілу, свідків, тим більше у даному кримінальному провадженні не встановлено жодного свідка в розумінні ст.65 КПК України, тобто не встановлено жодного очевидця ДТП.
В ухвалі суду про продовження застосування запобіжного заходу належним чином не вказано, чому суд приходить до висновку про наявність підстав про необхідність продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наводяться належні, доведені аргументи на користь того, що обвинувачений може ухилятися від суду чи від виконання процесуальних рішень, буде перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність, впливати на потерпілу, свідків, тому застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в повному обсязі і також просили її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Зазначила, що ризики, передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обґрунтованою обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який потягнув за собою загибель людини, перебуваючи на волі може переховуватися від суду. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у тому числі за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, зокрема був засуджений Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 125 КК України (1960 року), 29.06.2005 року Іллінецьким районним судом за ч.1 ст. 286 КК України, 27.06.2007 року Іллінецьким районним судом за ч.2 ст. 286 КК України, 25.11.2019 року Іллінецьким районним судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисників та самого обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та задовольняючи клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанціївстановив та виходив з того, що ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2021, яку ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.06.2021 залишено без змін, до підозрюваного ОСОБА_7 , було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Немирівського районного суду від 24.11.2021 продовжено відносно обвинуваченого раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 22 січня 2022.
Під час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою прокурор наполягав на продовженні дії запобіжного заходу відносно останнього у вигляді тримання під вартою вказуючи, зокрема, на те , що обвинувачений, знаходячись на волі, може впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
За таких обставин слідчий суддя враховуючи, сукупність характеризуючих даних обвинуваченого, його соціальних зв`язків, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, а також те, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення загинула людина, та за відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дійшов до висновку про доцільність продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи тяжке кримінальне правопорушення, що призвело до загибелі людини, легковажно ставиться до порушення правил дорожнього руху, не робить належних для себе висновків, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання на території Вінницької області, сім`ї, дружини, на утриманні двох неповнолітніх дітей, матері похилого віку, наявність до затримання постійного місця роботи, позитивної характеристики за місцем проживання, відсутність на обліку у лікаря-психіатра та нарколога про що зазначив захисник у свої апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, апеляційний суд зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, даними про особу обвинуваченого вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_20 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Водночас апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, у зв`язку з чим необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування судового розгляду та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2022 року, якою клопотання прокурора задоволено та відмовлено в задоволенні клопотання захисника, продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 19 березня 2022 року включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4