ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/737/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3530/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.12.2021 року, включно із визначенням застави в розмірі 45400 грн.

Приймаючи таке рішення суд першої встановив існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, яким неможливо запобігти будь-яким іншим запобіжним заходом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував тим, що має бажання працювати та заробляти кошти на лікування своїх близьких та своє проживання. Зобов`язується з`являтись до суду, або повідомляти про поважні причини неявки.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років, про що обґрунтовано було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Також останній неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, не одружений, не працевлаштований. Тобто викладене свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, який не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 відповідно до якого вбачається, що останній вчинив дії щодо таємного викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у приміщення. Діяв з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , передбачений ч.3 ст.185 КК України, вчинений проти власності, поєднаний з проникненням у приміщення, що на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який підлягає захисту.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, або вчинить інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також може чинити вплив на свідків та потерпілих по справі або продовжити кримінальну діяльність.

За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, що в свою чергу не були спростовані доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Окрім того слід зазначити, що суд першої інстанції обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначив заставу в розмірі 45400 грн., що в свою чергу є альтернативним запобіжним заходом.

При постановленні ухвали про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги вагомість наявних доказів про вчинення останнім правопорушення, врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким, спосіб його вчинення та його особу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 27.10.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.12.2021 року, включно, із визначенням застави в розмірі 45400 грн. щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4