ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/2590/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/949/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000782 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 липня 2021 року відносно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Саїци Каушанського району Республіка Молдова, громадянки України, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15-ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України та призначено покарання за ст. 15 ч.2 ст. 115 ч.1 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили не обирався.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватою у тому , що вона 28.04.2020 року приблизно о 23.20 год., знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою : АДРЕСА_3 , переслідуючи прямий злочинний умисел направлений на протиправне позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час конфлікту з ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вбивства, нанесла ОСОБА_9 один удар ножем в область передньої поверхні грудної клітини зліва.

В результаті чого заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини з ушкодженням лівої легені та розвитком гемотораксу, які відповідно до висновку експерта №86 НК від 17.06.2020 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, але не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки потерпілому було надано своєчасну медичну допомогу.

Дії обвинуваченої кваліфіковані судом за ст. 15 ч.2 ст.115 ч.1 КК України, як замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, при якому нею були виконані всі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її вол

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 та призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 зі ст. 15 ч.2 , ст.115 ч.1 КК на ч. 1 ст. 121 КК, призначити мінімальне покарання. Звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй мінімальний іспитовий строк та покласти обов`язки передбачені п. 1, 2 ч 1 ст. 76 КК. Вказує, що вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд не врахував роз`яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно з якими замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом , коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння , передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Тому , якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

З пояснень ОСОБА_8 вбачається, що вона, піднявшись до квартири потерпілого, почала говорити йому , щоб повернув її речі . Ніж взяла з собою, щоб налякати його , оскільки він вже неодноразово наносив їй тілесні ушкодження. Двері відчинив їй потерплий, вона почала вимагати повернути їй речі , а він нічого не говорив , тільки танцював. Тоді вона несподівано для себе один раз штрикнула ОСОБА_9 ножем, крові не бачила і побігла. Навіть не бачила в яку частину тіла нанесла удар.

Такий перебіг подій узгоджується з іншими доказами , зокрема показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними , шо містяться у протоколах огляду місця події висновками експертів № 69 від 29.04.2020 року та № 86 НК від 11.06.2020 року.

Стверджує, що вказані докази у своїй сукупності, а також поведінка обвинуваченої до, під час та безпосередньо після злочину свідчить про відсутність у неї умислу на вбивство потерпілого та доводить, що вона діяла з неконкретизованим умислом , допускаючи як заподіяння будь якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого , а тому повинна нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - тяжкі тілесні ушкодження.

Поза увагою суду залишилося, що на потерпілого 3 рази складалися протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173- 2 КУпАП за насильство в сім`ї. Крім того у провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч 1 ст. 122 КК відносно ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Вказав, що підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги в редакції, яка була ним подана на виконання ухвали судді доповідача від 08.09.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Обвинувачена ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 належним чином та завчасно була повідомлені про дату , час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися , причини неявки не повідомили , заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Неприбуття потерпілого та обвинуваченої, які на власний розсуд розпорядилися своїм процесуальним правом на участь в апеляційному розгляді , відповідно до положень ч.4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.

Докази, надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо і неупереджено дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів, за результатами апеляційного перегляду не встановлено.

Вбачається, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення, суд обґрунтував показами свідків, потерпілого, письмовими доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Дав належну оцінку суд і показам обвинуваченої на свій захист та навів мотиви їх неврахування.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого за обставин, викладених у вироку, доводиться частково показаннями самої обвинуваченої , яка не спростовувала той факт , що за місцем проживання потерпілого в день події нанесла потерпілому один удар ножем в область грудної клітини, виставивши ніж на витягнутій руці і відразу ж втекла. Однак , вказала, що не знає як так сталося .

Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 , пояснив , що 28.04.2020 року він разом з ОСОБА_8 , пиячили цілий день. Спочатку вживали спиртні напої в квартирі ОСОБА_8 , потім в їх з матір`ю квартирі. ОСОБА_8 виставила його речі, які знаходилися в її квартирі, бо вони разом проживали близько року. Він забрав свої речі. Потім ОСОБА_8 приходила і просила повернутися до неї додому. Того дня обвинувачена декілька разів приходила в квартиру його матері, де він перебував і поверталася до себе додому. Близько 23.00 год. ОСОБА_8 прийшла знову до квартири АДРЕСА_4 , він відчинив двері, вона ударила його ножем в область грудей, він не бачив в її руках ніж, і подумав, що вона просто його штовхнула, потім зробив два кроки, і впав. Встиг покликати матір на допомогу, після чого втратив свідомість. ОСОБА_8 нічого не говорила під час удару ножем, потім швидко побігла по сходах, ніж забравши із собою. Його забрала карета швидкої допомоги, в лікарні зробили операцію, гроші на лікування надавав його вітчим. В подальшому ОСОБА_8 повернула йому кошти, витрачені на лікування. Відносини із ОСОБА_8 були нормальними, але іноді вони сварилися, билися.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала суду, що 28.04.2020 року близько 23.00 год. постукали в двері, ОСОБА_12 пішов відчиняти двері, потім покликав її і просив допомогти. Вона кинулася до нього, він був у крові. Вона просила сусіда викликати швидку допомогу і поліцію. ОСОБА_12 сказав, що його вдарила ОСОБА_8 ножем. Приїхала швидка допомога і поліція, забрали ОСОБА_12 в лікарню, відразу прооперували, рана знаходилася на відстані 1 см. від серця. Потім проводилися слідчі дії, в ході яких під балконом будинку знайшли ніж. В квартирі було багато крові. Вона не бачила ОСОБА_8 під час нанесення удару, але чула її голос. До цього ОСОБА_12 проживав у ОСОБА_8 , напередодні події, ночував у неї.

28.04.2020 року забрав речі і сказав, що буде жити вдома. Близько 16.00 год. прийшла ОСОБА_8 і вони в кімнаті ОСОБА_13 розпивали спирті напої, її син виганяв. На полиці в їх квартирі залишився телефон ОСОБА_8 , документів її не було. Потім вона ще декілька разів приходила до їх квартири. Останній раз того дня вона прийшла близько 23.00 год. На ОСОБА_8 раніше вона бачила тілесні ушкодження, але вона не скаржилася з приводу заподіяння їх ОСОБА_9 . Гроші на лікування потерпілого надавав її знайомий, в подальшому ОСОБА_8 частково відшкодувала понесені ними витрати.

Свідок ОСОБА_10 , в суді показав, що в двері його квартири постукала мати ОСОБА_9 і просила викликати карету швидкої допомоги для сина, бо в неї розрядився телефон. Зі слів ОСОБА_11 йому відомо, що її сина вдарили ножем. Він викликав по телефону «швидку допомогу», приїхали працівники поліції і карета швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_14 , в суді показала, що 28.04.2020 року близько 22-23 год. вони приїхали одночасно з працівниками поліції на адресу проживання ОСОБА_9 , потерпілий лежав в коридорі, в крові, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Пояснював, що його ножем вдарила співмешканка ОСОБА_15 , яка проживає в тому ж будинку, що й він, але в першому під`їзді . Коли потерпілий сідав до машини, бігла якась жінка і щось кричала. Потім в лікарні потерпілого передали у розпорядження хірурга.

Свідок ОСОБА_16 , в суді показала, що 28.04.2020 року на пульт «швидкої допомоги» надійшов виклик, вони приїхали на адресу проживання потерпілого ОСОБА_9 , в квартирі вже перебували працівники поліції. Чоловік лежав в коридорі, на підлозі, в крові, був в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно. Вони вирішили його госпіталізувати. Зі слів матері, чоловіку нанесла удар ножем його співмешканка, з якою вони разом вживали спиртні напої. Потерпілий був у свідомості, самостійно спустився до машини швидкої допомоги. Співмешканка знаходилася на вулиці, була агресивною, висловлювала погрози в адресу потерпілого і його матері. Говорила, що якби в неї був пістолет, то вона б вбила потерпілого та його матір. А потерпілий їй відповідав, щоб вона відчепилася від нього і він їде в лікарню.

Також суд дослідив та проаналізував інші докази, на надав їм належну оцінку , зокрема:

- протокол огляду місця події від 29.04.2020 року з якого видно, що за місцем проживання потерпілого на порозі входу до квартири виявлено пляму, а також в інших приміщеннях квартири на в під`їзді виявлені численні плями речовини бурого кольору різного розміру.

- висновок судової імунологічної експертизи № 154 від 02.06.2020 року , яким підтверджено , що на фрагменті тканини, двох тампонах- змивах, вилучених в ході проведення огляду місця події , знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 , але не походить від ОСОБА_8

- протокол огляду місця події від 29.04.2020 року, відповідно до якого біля входу до підвалу першого під`їзду будинку виявлено предмет, схожий на ніж, який лезом встромлений в землю;

- висновок судово-цитологічної експертизи № 67/ц від 03.06.2020 року, яким підтверджено, що на ножі, вилученому в ході огляду місця події, знайдено кров та клітинні елементи особи чоловічої генетичної статі, які могли походити від потерпілого ОСОБА_9 , але не походять від ОСОБА_8

- постанови слідчого про визнання речових доказів від 29.04.2020 року, від 02.06.2020 року відповідно до яких змив речовини бурого кольору з порогу, змив речовини бурого кольору з килиму в коридорі, виріз з ковдри зі слідами бурого кольору, три сліди папілярних узорів пальців рук, жіноча кофта сірого кольору з орнаментом, із плямами бурого кольору, спортивні штани сірого кольору із плямами бурого кольору, шкарпетки чорного кольору, кімнатні капці синього кольору зі слідами червоно коричневого кольору, ніж на лезі якого знаходяться плями бурого кольору, схожі на кров, стаціонарну карту хворого № 162 потерпілого ОСОБА_9 визнано речовими доказами .

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2020 року від ОСОБА_9 , з якої вбачається, що останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , яка 28.04.2020 року приблизно о 23.20 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва в область серця, тобто вчинила замах на вбивство.

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.04.2020 року, відповідно до якого о 00.40 год. 29.04.2020 року в присутності захисника ОСОБА_7 , була затримана ОСОБА_8 , яка підозрюється у заподіянні проникаючого ножового поранення своєму співмешканцю ОСОБА_9 . Під час затримання було проведено обшук та вилучено одяг : жіночу кофту сірого кольору з орнаментом (на правому рукаві плями червоно-бурого кольору), спортивні штани сірого кольору (на правій передній частині є сліди червоно-бурого кольору), шкарпетки чорного кольору, кімнатні капці синього кольору із слідами червоно-коричневого кольору)

- висновок судово-імунологічної експертизи № 150 від 04.06.2020 року , яким підтверджується, що на жіночому светрі, на спортивних брюках, на одній з шкарпеток на жіночих шльопанцях, які належать підозрюваній ОСОБА_8 знайдена кров людини, яка може походити від людини з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 і не походить від підозрюваної ОСОБА_8

- висновок судово-медичної експертизи № 86 НК від 11.06.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено рубець передньої поверхні грудної клітини зліва, що є наслідком загоювання проникаючого колото-різаного поранення із ушкодженням лівої легені та розвитком гемотораксу, яке утворилося внаслідок колючо-ріжучої дії гострого (колючо-ріжучого) предмета, незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад, не виключено 28.04.2020 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Механізм утворення наявного тілесного ушкодження виключає можливість його утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту на плоску переважаючу поверхню .

- протокол слідчого експерименту від 16.06.2020 року, в ході проведення якого ОСОБА_9 розказав та показав , що за місцем його проживання о 23.20 год. ОСОБА_8 нанесла йому удар в ліву частину грудної клітини, в область серця. Він відразу не зрозумів, що то був удар ножем. Проте відчув , що побігла кров, встиг покликати матір на допомогу і впав на підлогу. ОСОБА_8 після нанесення удару відразу втекла. ОСОБА_9 під час слідчої дії показав, де відбувалися події, , вказав місце заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та механізм нанесення удару ножем.

- висновок судово-медичного експертизи № 19/86 МНК від 18.06.2020 року свідчить про те, що утворення наявного у ОСОБА_9 тілесного ушкодження способом та при обставинах, які вказані в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 16.06.2020 року не виключається .

Таким чином суд, оцінивши показання потерпілого, свідків, обвинуваченої у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими та доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на вбивство.

Замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції правильно з`ясував зміст і спрямованість умислу обвинуваченої і дійшов вірного висновку, що ОСОБА_8 вчинила закінчений замах на вбивство потерпілого ОСОБА_9 .

Про наявність умислу на вбивство потерпілого свідчать встановлені судом першої інстанції обставини. Зокрема характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченою, їх раптовість для потерпілого, які полягали у тому , що ОСОБА_8 відразу ж після того , як потерпілий відчинив їй двері своєї квартири , небезпечним знаряддям, а саме ножем нанесла йому удар у грудну клітину життєво важливий орган, пошкодивши ліву легеню, тим самим заподіяла тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя.

При цьому , як видно із встановлених судом обставин події, ніж , яким заподіяла удар потерпілому вона принесла з собою, зі своєї квартири , що свідчить про те, що небезпечне знаряддя злочину вона приготувала заздалегідь, а після вчинення злочину викинула ніж, намагаючись приховати сліди злочин.

Про наявність умислу на вбивство , крім цих обставин , свідчить і поведінка обвинуваченої після скоєного злочину , а саме те, що вона не намагалася надати потерпілому допомогу чи викликати швидку допомогу, а залишила його на місці події з пораненням у життєво важливий орган.

За обставинами справи , смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченої, а саме внаслідок надання вчасної медичної допомоги.

При цьому твердження обвинуваченої про те, що вона після нанесення удару покинула місце події, оскільки навіть не бачила , що нанесла удар, об`єктивно спростовуються висновками судово-імунологічної експертизи № 150 від 04.06.2020 року , згідно з якими на вилученому у обвинуваченої одязі- светрі, штанах, шкарпетках та капцях знайдена кров людини, яка може походити від людини з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 і не походить від підозрюваної ОСОБА_8 .

Підставно суд врахував і покази свідка ОСОБА_16 , сторонньої людини , яка зазначила, що чула як ОСОБА_8 висловлювала на адресу потерпілого при його слідуванні до карети швидкої медичної допомоги погроз та говорила, що якби в неї був пістолет, то вона б вбила потерпілого та його матір.

Суд навів мотиви, чому відхилив доводи обвинуваченої про те, що ніж вона взяла з собою тому , що йшла до нього вимагати повернення свого майна і боялася потерпілого, та зазначив , що завчасне підготування ножа, свідчить про бажання помститися ОСОБА_9 за його неправомірну поведінку, оскільки і потерпілий ОСОБА_9 і свідок ОСОБА_11 не зазначали про намагання ОСОБА_8 забрати своє майно, яке нібито вони у неї викрали, як про те вказує обвинувачена. Раптове нанесення удару ножем після відчинення дверей квартири, без пояснення причини , свідчить про умисні дії обвинуваченої спрямовані на заподіяння смерті потерпілому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що всі ці обставини у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_8 діяла з прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції ретельно перевірив версію захисту про те, що ОСОБА_8 не мала умислу на вбивство потерпілого та правильно визнав її безпідставною, оскільки така версія суперечить установленим фактичним обставинам та спростовується доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційній доводи захисника про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК, є неспроможними.

Захисник в апеляційній скарзі посилався на те, що наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень , які підтверджені висновком судово-медичної експертизи № 69 НК від 29.04.2020 року, а саме синець бокової поверхні грудної клітини, який утворився внаслідок травматичної дії тупого предмета (предметів) в межах доби до експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень; синець правої бокової поверхні черевної стінки, синець лівого передпліччя, синці правого передпліччя, синець правого плеча, синець та садна правої стопи утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмета (предметів) за 6-10 діб до експертизи, не виключено 21.04.2020 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень доводить , що ОСОБА_8 йшла в квартиру потерпілого з ножем , так як боялася його, оскільки він неодноразово наносив їй тілесні ушкодження.

Такі доводи , на переконання колегії суддів , не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 взяла ніж зі своєї квартири , прийшла у квартиру потерпілого та відразу , без будь- яких пояснень нанесла йому удар ножем у життєво важливий орган з метою вбивства на грунті раптово виниклих неприязних стосунків. Такі висновки суду підтверджуються сукупністю покладених в основу вироку доказів, натомість як покази обвинуваченої в цій частині зазначені докази спростовують.

Доказів того , що у обвинуваченої було викрадене якесь майно , і що вона вимагала повернення цього майна у потерпілого, як і того, що вона зверталася із заявою до правоохоронних органів за фактом викрадення у неї майна, матеріали провадження не містять.

Натомість, як вірно вказав суд, покази потерпілого та свідка ОСОБА_11 спростовують версію обвинуваченої про те, що вона прийшла до квартири потерпілого з ножем , так як намагалася забрати у потерпілого своє майно, яке нібито вони у неї викрали.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченої на свій захист, а також твердження сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 та ч.1 ст. 115 КК та навів мотиви , чому він відхилив ці доводи і ці мотиви є переконливими та підтверджуються посиланням на конкретні докази.

Посилання захисника на те, що при кваліфікації дій обвинуваченої суд мав врахувати відомості про те, що відносно ОСОБА_9 складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП , та на розгляді суду перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 122 КК , колегією суддів не приймаються до уваги , скільки захисником не доведено , що ці відомості мають правове значення для правильності висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 вчинені за обставин , які викладені у вироку.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів про неналежність чи недопустимість покладених в основу вироків доказів.

Не ставиться захисником під сумнів і достовірність показів потерпілого та свідків.

Доводи апелянта зводяться до неправильної кваліфікації дій обвинуваченої , проте вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду.

За клопотанням апелянта під час апеляційного розгляду колегією суддів були безпосередньо досліджені висновки судово- медичних експертиз № 86 НК від 11.06.2020 року та № 69 НК від 29.04.2020 року, в яких зафіксовані виявлені у потерпілого та обвинуваченої тілесні ушкодження , зміст яких наведений вище.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд належним чином оцінив висновки цих експертиз.

Висновок судово- медичної експертизи № 69 НК від 29.04.2020 року з наведених вище підстав не підтверджує доводи захисника про те, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за фактичними наслідками , що настали, і що вона не мала умислу на вбивство потерпілого.

У задоволенні клопотання апелянта про повторний допит обвинуваченої та потерпілого відмовлено, оскільки з матеріалів провадження видно, що допит цих осіб здійснено судом з дотриманням вимог КПК , всі учасники мали можливість задавати їм питання . Зміст показів детально викладений у вироку.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК або не повністю .

При цьому, учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести конкретні порушення КПК, допущені судом при дослідження доказів.

Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 .

Захисником у апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів щодо необхідності повторного допиту апеляційним судом потерпілого, обвинуваченої, виходячи із приписів ч.3 ст. 404 КПК.

Ретельно перевіривши кожен із доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному вироку і не можуть бути визнані підставою для зміни вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченої та відповідно з цим і в частині призначеного покарання.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів про явну несправедливість призначеного судом на ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 50, 65, 68 КК України та є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України , колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 липня 2021 року відносно

ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом 3-х місяців у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді : ( підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .