Справа № 317/3232/21
Провадження № 1-в/317/286/2021
У Х В А Л А

09 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок),

захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,

представника адміністрації установи ОСОБА_6 , (відеоконференцзв`язок)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за поданням в.о. начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кріпка, Род-Нецвітаєвського району Ростовської області РФ, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений

10.10.2018 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

27.09.2021 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання в.о. начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Початок строку відбування покарання засудженого 18.11.2017, кінець строку 18.11.2022.

Станом на 16.09.2021 відбув більш як 3/4 строку покарання, тобто 3 роки 9 місяців.

Відповідно до подання засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.11.2017. Під час тримання у Вільнянському УВП характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

В ДУ «БВК (№ 99)» відбуває покарання з 07.04.2019. За період відбування покарання характеризується позитивно. Має одне стягнення за порушення встановлених вимог та заборон. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки три рази заохочувався правами начальника установи.

На виробництві установи офіційно не працевлаштований, виконує обов`язки двірника установи та роботи з благоустрою, а саме роботи які не потребують кваліфікації, де до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно. Покладені обов`язки виконує вчасно та в строк, вбачає в них суспільно-корисну необхідність. У відношенні до персоналу грубість не проявляє, ввічливий, тактовний, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. За вироком суду позову не має. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційовано-виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

У судовому засіданні представник адміністрації установи підтримав подання, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник підтримали подання адміністрації установи, просили його задовольнити та звільнити від відбування покарання умовно-достроково.

Захисник зауважив, що засуджений у вчиненні злочину розкаявся, є особою похилого віку, пенсіонером, а отже має джерело доходу - пенсію, має власне житло. Засуджений надав пояснення, що працює на добровільній основі двірником установи, до його обов`язків входить прибирання території, здійснення ремонту, також раніше виконував обов`язки бібліотекаря установи, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», детально розповів суду яким чином приймає участь у вказаних програмах, як проходять збори засуджених в межах вказаних програм, після відбуття покарання планує проживати за місцем своєї реєстрації, підтримує тісний зв`язок із донькою.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, оскільки засуджений під час розгляду справи не повністю визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, згідно із довідкою, яка міститься в матеріалах особової справи, за адресою реєстрації засудженого ніхто не проживає, наявне одне стягнення, хоча і погашене у встановленому законом порядку, вважає, що відсутні достатні підстави для застосування відносно засудженого умовно-дострокового звільнення.
Суд, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого, його захисника, прокурора, дослідивши зміст подання, особову справу засудженого, встановив наступне.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:

- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);

- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2018 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі.

Отже, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду подання засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Суд враховує характеристику від 16.09.2021 відносно засудженого ОСОБА_4 з висновком про те, що він довів своє виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 16.09.2021 засуджений ОСОБА_4 має 3 заохочення правами начальника установи за виконання покладених обов`язків, та одне стягнення від 09.07.2020 у вигляді попередження за порушення розпорядку дня, яке було погашено у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ст. 123 КВК України, ОСОБА_4 бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», що встановлено судом під час судового засідання.

Щодо доводів прокурора про неповне визнання вини ОСОБА_4 під час розгляду справи в суді, суд зауважує, що виходячи із змісту вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.10.2018, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 18.02.2019, якою вирок суду було залишено без змін, ОСОБА_4 вказував, що не мав наміру вбивати дружину та щиро розкаявся з приводу вчиненого і вказаним обставинам дана належна оцінка судами під час розгляду справи та призначення покарання.

Крім того, суд під час розгляду подання бере до уваги, що ОСОБА_4 підтримує тісний зв`язок із донькою, яка є потерпілою у справі, що підтверджується поясненнями адміністрації колонії, матеріалами особової справи засудженого.

Згідно із повідомленням Оріхівського районного відділу філії державної установи «Центр пробації`в Запорізькій області №22/19/1221 від 06.06.2021 підтверджено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , погодження права на проживання з іншими особами не потребує, оскільки на сьогодні в зазначеному будинку ніхто не проживає.

Отже, засуджений має місце проживання, стійкі соціальні зв`язки та джерело доходу пенсію, що підтверджено матеріалами його особової справи.

Відповідно до ч.1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, зважаючи на особу засудженого, зміст наданих відповідей на запитання суду та прокурора, ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, яка здійснювалася ним на добровільній основі протягом відбуття покарання, додержання ним вимог режиму, наявність заохочень правами начальника установи, активну участь засудженого у програмах диференційованого виховного впливу, відбуття засудженим на момент розгляду клопотання понад 3/4 фактичного строку покарання, враховуючи положення ст. 81 КК України, суд дійшов висновку про можливість задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на не відбуту частину строку.

На підставі ст. 12, 24, 81 КК України, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання в.о. начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання умовно-достроково на весь залишений строк.

Зарахувати в строк відбутого покарання час знаходження в місцях позбавлення волі до моменту фактичного звільнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання ухвали зупиняється.

Повний текст ухвали проголошено 12.11.2021 о 14:00.

Суддя ОСОБА_1