В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченої - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката- ОСОБА_5
законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рівне кримінальне провадження №0006237 від 14.10.2019 року з обвинувальним актом відносно обвинуваченої
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новий Корець, Корецького району Рівненської області, українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч.2 ст.135 КК України, суд -
встановив:
11 жовтня 2019 року, в денний час доби, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, у кімнаті №11 КЗ «Рівненський обласний соціальний гуртожиток» Рівненської обласної ради за адресою: м. Рівне, вул. Петра Могили, 57, не передбачаючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю свого новонародженого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обставин коли вона повинна була і могла це передбачити, впустила із рук останнього, у результаті чого новонароджений ОСОБА_6 впав на підлогу та вдарився головою, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з множинними внутрімозковими забійно-контузійними крововиливами обох гемісфер головного мозку, травматичним субарахноїдальним крововиливом з наявністю переломів кісток склепіння черепа з переходом на основу лінійних переломів потиличної, лобної справа (зі зміщенням), правої скроневої, обох гім`яних кісток), поєднаної із зовнішніми ушкодженнями м`яких тканин - забійною хматомою-осадненням правої тім`яної ділянки, параорбітальними гематомами обох очєй, осадненням носа з переломом кісток носа, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Крім того, 13 жовтня 2019 року, о 20:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, у кімнаті №11 КЗ Рівненський обласний соціальний гуртожиток» Рівненської обласної ради за адресою: АДРЕСА_3 , з метою власного відпочинку, покинула кімнату, усвідомлюючи при цьому що її новонароджена дитина, а саме син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився без стороннього догляду, перебуваючи у небезпечному для життя стані у зв`язку з явними тілесними ушкодженнями, позбавлений можливості особисто вжити заходів до самозбереження через малолітство, хоча мала при цьому змогу надати новонародженому першу медичну допомогу або вжити заходів до збереження його життя шляхом здійснення покладених на неї обов`язків, однак свідомо залишила потерпілого без допомоги, не повідомивши про небезпечний для життя стан останнього до будь-яких державних органів або медичних установ.
Внаслідок недбалих дій ОСОБА_4 , близько 22:00 год. 14.10.2019 новонародженого ОСОБА_6 було виявлено жителями гуртожитку, та викликано карету швидкої медичної допомоги для надання медичної допомоги останньому.
При обстеженні новонародженого ОСОБА_6 в КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, в останнього лікарями були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з множинними внутрімозковими забійно- контузійними крововиливами обох гемісфер головного мозку, травматичним субарахноїдальним крововиливом з наявністю переломів кісток склепіння черепа з переходом на основу (лінійних переломів потиличної, лобної справа (зі зміщенням), правої скроневої, обох тім`яних кісток), поєднаної із зовнішніми ушкодженнями м`яких тканин - забійною гематомою-осадненням правої тім`яної ділянки, параорбітальними гематомами обох очей, осадненням носа з переломом кісток носа, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію безпеки для життя.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнала свою вину, підтвердила обставни, які зазначені у вироці. Зазначила, що 11.10.2019 року купала свого сина, тримала його вниз головою, він вислизну та впав. Наступного дня були синці (вона побоялася нести до лікарні, щоб його не забрали). Проживала сама з дитиною, дитина тоді не плакала, вона усвідомлювала, що з дитиною щось не так. 13.10.2019 року пішла до магазину, відсутня була 1 годину. Після чого її не впустили до гуртожитку, тому прийшла на наступний день під обід. Зазначила, що позбавили батьківських прав.Про позбавлення її батьківських прав дізналася тільки недавно. До сина не приходила, бо не знає де він знаходиться. Просила суд застосувати відносно неї ст..75 КК України.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що знає обвинувачену ОСОБА_4 з дитинства, оскільки сім`я перебуває на обліку в органу опіки та піклування. ОСОБА_4 постійно зникала з дому. На даний час по місцю прописки не проживає. Позбавлена батьківських прав відносно двох малолітніх дітей. Раніше судима. По інформації, яка надана з дитячого будинку дітьми не цікавиться та не відвідує. Обвинувачена ОСОБА_4 характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя. Потерпілий ОСОБА_6 після побиття став інвалідом, (не рухається, не сидить), що підтверджується висновком від 06.09.2021 року.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої, законного представника малолітнього потерпілого, дослідженням даних, що характеризують особу винної. При цьому судом з"ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз"яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 в межах висунутого обвинувачення, доведеною повністю та вважає правильною кваліфікацію її дії за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження та за ч. 2 ст. 135 КК України - завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, вчинєнні матір`ю стосовно новонародженої дитини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (п.282 рішення «Авшар проти Туреччини»), яке має випливати із співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або не спростованих презумпцій щодо фактів.
При вивченні особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона є громадянкою України, українка, незаміжня, не працює, не навчається, за місцем реєстрації не проживає, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судима.
Крім того, згідно довідки характеристики від 18.11.2019 року виданої Бабинським сільським головою ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 характеризується негативно, на неодноразові зауваження та рекомендації працівників сільської ради з питань здійснення належного догляду та виховання малолітніх дітей, дотримання санітарно - гігієнічних норм проживання, забезпечення дітей продуктами харчування, засобами гігієни, одягом, розвиваючими іграми не реагувала. У процесі спілкування веде себе агресивно, не слідкує за своїми висловлюваннями.
При обранні міри покарання суд враховує наслідки вчинення злочину, а саме фізичний і розумовий стан малолітнього ОСОБА_6 , який підтверджений висновком від 06.09.2021 року.
Обставиною, що пом`якшує покарання в силу ст. 66 КК України для ОСОБА_4 суд визнає сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, в силу ст. 67 КК України для ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані та малолітнього, та вчинення злочину щодо особи, з якої винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 ч.ч. 1,2,4 КК України злочин, передбачений ст. 128 КК України, є злочином невеликої тяжкості, а злочин, передбачений ч.2 ст.135 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, а також наведені вище дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, і призначає обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах санкцій, передбачених ст. 128 КК України та ч.2 ст. 135 КК України - обмеження волі
В силу ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ст. 128 КК України та за ч.2 ст. 135 КК України за кожний злочин окремо, призначивши їй остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З урахуванням наведеного, характеру та тяжкості вчинених злочинів, настання тяжких наслідків у вигляді настання інвалідності малолітньому потерпілому, приймаючи до уваги санкцію кримінального закону, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства неможливе, тому призначає покарання у виді обмеження волі. При визначенні строку покарання суд враховує думку учасників кримінального провадження щодо міри покарання, приймає до уваги що обвинувачена в силу ст.. 89 КК України не судима, її характеристики і тому суд вважає за можливе призначити покарання не на максимальний строк обмеження волі, визначений в санкції статті. На думку суду, призначене покарання у відповідності до вимог ч.2 ст. 65 КК України є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.
З метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши її під варту в залі суду.
Строк покарання обвинуваченій ОСОБА_4 рахувати з дня її фактичного затримання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -
Ухвалив :
ОСОБА_4 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128 КК України, ч.2 ст. 135 КК України призначивши їй покарання:
-ст. 128 КК України - 1 (один) рік обмеження волі,
-за ч. 2 ст. 135 КК України - 1 (один) рік 3 місяці обмеження волі,
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 3 місяці.
Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши її під варту в залі суду.
Строк покарання обвинуваченій ОСОБА_4 рахувати з дня її фактичного затримання, а саме з 24.09.2021 року.
Речові докази: оптичний диск DVD R залишити в матеріалах справи.
На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.
Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1