Справа № 944/4627/20
Провадження №1-кп/944/660/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря- ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001234 від 19.10.2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно Рівненської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи на військовій службі за контрактом, знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, в період з 20 липня 2017року по 26 вересня 2017 року, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира військової частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза її межами за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . Своїми діями ОСОБА_4 вчинив - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 19 жовтня 2017 року, маючи намір ухилитись від військової служби з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, самовільно залишив місце служби, а саме, військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза її межами за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . Своїми діями ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах.

Крім цього, додатково пояснив, що в цей період він знаходився за місцем свого проживання, де проводив свій час на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, просить суворо не карати.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України доведена повністю, оскільки він самовільно залишила військову частину та не з`явився вчасно на службу без поважних причин, з метою ухилення від військової служби умовах особливого періоду та дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а його дії за ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочинів та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 та ч.3 ст.408 КК України відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Суд з урахуванням наведеного приходить до висновку що обвинуваченому слід обрати покарання у межах санкцій відповідних частин статтей інкримінованих кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, із визначенням остаточного покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Однак, враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 08 серпня 2017 року, його відношення до вчинених кримінальних правопорушень, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- ч.3 ст.408 КК України, та призначити покарання, у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі;
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді - 05 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1