Номер провадження: 11-кп/813/1551/21
Номер справи місцевого суду: 495/7912/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіопіль Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а в останнє:

- 20.08.2019 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК Українидо 3 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
установив
Зміст оскарженого судового рішення
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК Українита призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання більш суворим покаранням за новим вироком, менш суворого покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.08.2019 року, та остаточно йому призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту його фактичного затримання тобто з 27.06.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 7 764 (сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 7 764 гривні (сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні.

Також даним вироком вирішено питання судових витрат.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2021 року встановлено, що 31.05.2019 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, більш точний час в ході досудового та судового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи попередньо виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через відкриті вхідні двері проник до готельного номеру НОМЕР_1 готелю «Русь», розташованого по вул. Шевченка, 1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, де діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись в тому, що його злочинні дії залишаться непомітними, таємно викрав ноутбук марки «НР» 15-ra021ur 3F32EA Black ринковою вартістю 7 764 грн. 18 коп. та стільниковий телефон марки «MEIZU» модель - M5S із міжнародними ідентифікаторами мобільного обладнання № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ринковою вартістю 2 769 грн. 34 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10 533 грн. 52 коп.

Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в житло.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
На вказану ухвалу прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок місцевого суду відносно останнього таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого на підставі ч.2 ст.409, ст.414 КПК України, що потягнуло за собою призначення занадто м`якого покарання.
Висновки суду першої інстанції щодо пом`якшуючих обставин а саме: добровільне відшкодування шкоди, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Крім того, судом належним чином не взято до уваги те, що ОСОБА_7 , ніде офіційно не працює, стійких соціальних зв`язків не має, єдиним джерелом доходу є виключно вчинення кримінальних правопорушень, тому щире каяття, на думку прокурора, слід розцінювати як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.
Прокурор вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 скоював злочинів систематично з невеликими проміжками часу після відбуття попередніх покарань. При цьому, ОСОБА_7 незаконно заволодів майном потерпілого, що не є предметами першої необхідності, які забезпечують нагальні потреби життєдіяльності людини, що вказує на стійку корисливу направленість злочинної діяльності, його підвищену суспільну небезпечність.
Суд не взяв до уваги, що фактичне повернення викраденого майна відбувалось поза волею обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки частину викраденого майна було вилучено працівниками поліції. Разом з тим, обвинуваченим будь-яких активних дій до погашення матеріальної шкоди стосовно іншої частини майна потерпілому не вчинено.
На думку прокурора, жодна з пом`якшуючих обставин, наведених у вироку, як окремо так і в своїй сукупності, не можуть суттєво знизити ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, та не може бути достатньою для призначення покарання на рівні найнижчої межі покарання, що передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України.
На підставі цього, прокурор просить вирок відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину і підтвердив фактичні обставини справи.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Оцінивши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в сховище, вчинене повторно.

З огляду на те, що прокурором не оспорюються обставини, при яких ОСОБА_7 був вчинений інкримінований йому злочин, то під час апеляційного розгляду скарги не встановлено порушення вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо неможливості оскарження рішення суду 1-ої інстанції.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що покарання, призначене ОСОБА_7 ,є надто м`яким та не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України суд обґрунтовано визнав щире каяття та визнання вини у вчиненому.
Обставинам, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України судом першої інстанції не було встановлено.
Враховуючи наведене, виходячи із принципів, встановлених ст.50 КК України, мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними нових злочинів, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватися на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який має постійне місце проживання, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зазначені у вироку суду обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання вини у вчиненому, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 без призначення покарання, пов`язаного із реальним позбавленням волі виключається, а тому вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст.70 КК України у виді 3 років та 6 місяців позбавлення волі, оскільки на переконання апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що районним судом під час ухвалення вироку та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не надано належної оцінки обставинам, які характеризують обвинуваченого, а також відсутності в діях обвинуваченого щирого каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а також оскарженого вироку, районним судом під час призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання повністю враховано усі надані стороною обвинувачення, характеризуючі обвинуваченого дані.
Також районним судом вірно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і судового розгляду справи визнав свою вину у вчиненому, надав правдиві показання, із зазначенням усіх обставин кримінального правопорушення. Крім цього потерпілим до суду першої інстанції було подану заяву відповідно до якої він просив призначити покарання на розсуд суду та не наполягав на призначені суворого покарання (а.п. 65).
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора на неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини скоєного ним злочину та його процесуальну поведінку, оскільки зазначені обставини, на думку апеляційного суду, були враховані судом при призначенні покарання та стали підставою для призначення обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Отже, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та ухвалення нового вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання з застосуванням ст.70 КК України у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, отже відсутні підстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2021 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4