Справа № 199/9271/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий: - суддя ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3

захисники - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро змінений обвинувальний акт від 09.04.2021 року у кримінальному провадженні №0001695 відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного з них, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою на 60 днів, яке обґрунтовує тим, що обвинувачені підозрюється у вчинені умисного тяжкого злочину проти життя особи, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини.

На підставі абз.5 п.20-5 Перехідних положень КПК України у зв`язку з неможливістю у визначений КПК України строк розглянути зазначене клопотання колегією суддів, таке клопотання розглядається головуючим.
Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_5 заперечували, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_4 заперечували, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи своє клопотання ОСОБА_6 зазначив, що винуватість його у скоєнні злочину не доведена дослідженими під час судового розгляду доказами та йому не має сенсу переховуватися, він має житло.

Прокурор заперечував проти клопотань сторони захисту.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.
Вирішуючи заявлені клопотання, суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не змінилися до теперішнього часу, а також превалювання суспільного інтересу над індивідуальним інтересом у даному кримінальному провадженні.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд враховує, що обвинувачені на теперішній час обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя особи, за який законом у разі доведення вини, кожному з них, може бути призначено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.
Крім того, суд враховує, що кожен з обвинувачених вже засуджувався за скоєння умисних злочинів, тому на думку суду, вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, можливість істотно перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини, вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до ст.183 КПК України вважає більш м`які альтернативні запобіжні заходи такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, забезпечити необхідність виконання процесуальних рішень суду та запобіганню спробам ухилення обвинувачених від суду або переховування, скоювати злочини, що є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з викладеним та наявністю фактів про існування реального суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.369-372 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Синельникове, Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Дніпро, кожному з них - у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 жовтня 2021 року включно.
Відмовити у задоволенні клопотання стороні захисту: про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт; обвинуваченому ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання, представнику потерпілого для відома.

Відповідно до п. 1-1 ч.2 ст. 395 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий: суддя ОСОБА_1