КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 27.07.2018 року приблизно о 17 годині, проходячи неподалік будинку № 10, що розташованого по провулку Волго-Донському в м. Києві, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_6 , на шиї якої знаходився ланцюжок з хрестиком із металу жовтого кольору, та, керуючись раптово виниклим умислом, наздогнавши ОСОБА_6 , підійшовши ззаду непомітно для останньої, схопив її обома руками за шию, таким чином заблокувавши її рухи, після чого відкрито шляхом ривка викрав золотий ланцюжок з хрестиком, який був на шиї ОСОБА_6 , завдавши останній фізичного болю внаслідок ривка та матеріального збитку на загальну суму 5665 грн. 56 коп. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, але невдовзі був затриманий працівниками поліції.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду відносно останнього скасувати та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що суд в основу обвинувального вироку поклав покази потерпілої, які є неспроможними, суперечать матеріалам справи, відеозапису з місця події та показанням свідка ОСОБА_10 , адже з показань потерпілої вбачається, що напад відбувся ззаду і вона не могла бачити обличчя нападника. В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що зі слів потерпілої йому відомо, що вона не бачила нападника та не може його впізнати. З відеозапису нападу на потерпілу вбачається, що зріст нападника був менший ніж у ОСОБА_7 (1 м 95 см), а одяг, у якому був затриманий ОСОБА_7 , істотно відрізняється від одягу, який був на нападнику. ОСОБА_11 був затриманий в білих шортах і блакитній футболці з написом на грудях, тоді як нападник був одягнутий у темні штани та блакитну футболку без напису на грудях.

Впізнання ОСОБА_7 свідком ОСОБА_10 не має доказового значення, адже останній впізнав обвинуваченого не за рисами обличчя, а за елементами одягу.

Крім того, суд необґрунтовано послався на відповідь оператора мобільного зв`язку, який вказав, що ОСОБА_7 перебував неподалік від місця скоєння злочину, але не врахував того, що ОСОБА_7 необхідно було 15-20 хвилин щоб дістатись до місця вчинення злочину з того місця, де він перебував.

Також захисник звертає увагу, що постанова про призначення групи прокурорів не була підписана, а тому всі дані отримані за результатами проведених стороною обвинувачення слідчих дій, є недопустимими.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у необґрунтованому застосуванні положень ст. 75 КК України. Зокрема, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не надав належної і достатньої оцінки тому факту, що обвинувачений своєї вини не визнав, даним про підвищену суспільну небезпечність вчиненого діяння, особу потерпілої та її позиції щодо виду необхідного покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах показаннях потерпілої ОСОБА_6 , показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколі заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, протоколі огляду місця події від 27.07.2018, протоколах пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 та свідку ОСОБА_10 особи для впізнання, відеозаписі з місця події та протоколі огляду відеозапису.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_6 показала, що саме обвинувачений ОСОБА_7 27.07.2018 року приблизно о 17 год., неподалік будинку АДРЕСА_2 , схопив її обома руками за шию та зірвав золотий ланцюжок з хрестиком.

Показання потерпілої ОСОБА_6 підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини заволодіння її майном обвинуваченим ОСОБА_7 та узгоджуються з іншими доказами:
показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про обставини повідомлення потерпілою ОСОБА_6 про вчинений щодо неї злочин, затримання підозрюваного;
показаннями свідка ОСОБА_10 про обставини нападу на потерпілу ОСОБА_6 , який він бачив особисто;
показаннями свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_7 щодо одягу, у який був одягнутий ОСОБА_7 у день вчинення злочину;

протоколом заяви потерпілої ОСОБА_6 від 24.04.2018 про заволодіння її майном незнайомим чоловіком із застосуванням насильства;
висновком експерта від 13.08.2019 щодо вартості викраденого у потерпілої ОСОБА_6 золотого ланцюжка з хрестиком,

результатами пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 осіб для впізнання від 22.08.2018 по фотознімкам, яка впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 27.07.2018 заволоділа її майном;
результатами пред`явлення осіб для впізнання від 22.08.2018 свідку ОСОБА_10 ;
відеозаписом на нападу та показаннями свідка ОСОБА_16 з приводу фіксування події на камеру спостереження ТОВ «Комфорт-А».
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні.
Доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої є неспроможними, оскільки напад відбувся ззаду і вона не могла бачити обличчя нападника, не знайшли свого підтвердження. В ході апеляційного розгляду потерпіла наполягала на достовірності своїх показань, пояснила, що роздивилась риси обличчя ОСОБА_7 перед нападом, коли він йшов їй назустріч, та підтвердила результати проведеного під час досудового слідства впізнання. Під час допиту в судовому засіданні апеляційного суду категорично запевнила апеляційний суд, що саме ОСОБА_7 відкрито заволодів належним їй золотим ланцюжком з хрестиком, напавши на неї ззаду, та розповіла про обставини нападу.
Зміст показань потерпілої ОСОБА_6 щодо обставин нападу на неї узгоджується з відеозаписом події.

За результатами перегляду в судовому засіданні апеляційного суду відеозапису події колегія суддів дійшла висновку, що він в достатній мірі дає можливість з`ясувати обставини грабежу, однак внаслідок неналежної якості зображення та віддаленості камери від об`єктів запису не дає можливості ідентифікувати особу нападника.
На підставі наявного відеозапису можна зробити висновок, що нападник з своєю статурою схожий на ОСОБА_7 , однак провести ідентифікацію за рисами обличчя неможливо.
З цих же причин неможливо встановити одяг нападника та порівняти його з одягом, який був на ОСОБА_7 в момент затримання, хоча співпадіння елементів одягу за кольором є очевидним.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що зріст нападника був менший ніж у ОСОБА_7 , а одяг, у якому був затриманий ОСОБА_7 , істотно відрізнявся від одягу, який був на нападнику.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що результати впізнання ОСОБА_7 свідком ОСОБА_10 не мають прямого доказового значення, адже останній впізнав обвинуваченого не за рисами обличчя, а за елементами одягу. На думку колегії суддів, такі результати впізнання не ідентифікують особу нападника, проте, з огляду на схожість одягу, не виключають його участі у вчиненні злочину.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що постанова про призначення групи прокурорів не була підписана не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, які містять в собі постанову про призначення групи прокурорів із підписом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2. Визначений вказаною постановою склад групи прокурорів узгоджується з відомостями, зазначеними у витягу з ЄРДР.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не міг вчинити напад на потерпілу ОСОБА_6 , оскільки відповідно до листа оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» перебував на значній відстані від місця вчиненні злочину є непереконливими, адже встановити місце знаходження володільця мобільного телефону з номером НОМЕР_1 на час вчинення злочину 27.07.2017 о 17 годині на підставі вказаного листа неможливо через те, що він не містить відомостей щодо місця перебування телефону з номером НОМЕР_1 в період з 16 год. 08 хв. по 17 год. 26 хв. 27.07.2018.

Крім того, будь-яких достовірних даних про те, що телефон з номером НОМЕР_1 на час вчинення злочину знаходився у обвинуваченого суду не надано.
Отже доводи апеляційної скарги захисника про необхідність закриття провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а також наявності обставини, яка обтяжує покарання, та правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, тривалого перебування ОСОБА_7 під вартою у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
Також, вирішуючи питання щодо можливості виконання ОСОБА_7 обов`язків, покладених на нього на підставі ст.76 КК України, колегія суддів враховує, що він протягом судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, від явки в судові засідання не ухилявся.
Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3