Справа № 158/1120/20 Провадження №11-кп/802/677/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
законного представника виправданого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000585 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, учень третього курсу Торчинського професійного ліцею, з середньою освітою, неодружений, раніше не судимий,
-визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий у зв`язку не доведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в наступному формулюванні.
ОСОБА_7 11 жовтня 2019 року близько 20 год. 20 хв., рухаючись автодорогою Т-0212 між населеними пунктами селища міського типу Цумань та село Кадище Ківерцівського району Волинської області, в напрямку останнього, керуючи технічно справним транспортним засобом: мотоциклом марки «ІЖ Юпітер-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом відповідної категорії, з пасажиром ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на пасажирському сидінні позаду водія зазначеного мотоцикла, в порушення п.п. 2.1 «а»; 2.3 «б», «г»; 11.3; 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність на неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся під кутом приблизно 190+5 градусів відносно поздовжньої осі автомобіля, проти руху годинникової стрілки, з транспортним засобом марки «Фольксваген Пасат» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », що здійснював рух по вказаній дорозі у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_12 . Внаслідок порушення вищевказаних правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 пасажир мотоцикла «ІЖ Юпітер-5» неповнолітній ОСОБА_11 при зіткненні отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку із крововиливами під оболонки, крововилив під внутрішні поверхні м`яких тканин голови, садна тім`яної ділянки голови, садна та забійно-рваних ран обох гомілок, множинних уламкових зламів кісток лівої гомілки із пошкодженням судинно-нервового пучка та зовнішньої великогомілкової артерії, зламу кісток правого гомілково-ступеневого суглобу, забою легень, крововиливу в міжреберні м`язи, крововиливу в устя магістральних судин, гемоторакс, з якими він був госпіталізований з місця події до лікувального закладу для надання медичної допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер у відділенні Комунального підприємства «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» Волинської обласної ради, причиною смерті останнього стала вищевказана травма головного мозку.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.1 «а»; 2.3 «б», «г»; 11.3; 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України:
п. 2.1 «а» водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 2.3 «г» під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;
п. 11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
У вироку зазначено, що суд оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, вважав, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеною.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, думку потерпілої, виправданого, законного представника та захисника останнього, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000585 ОСОБА_7 обвинувачувався в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого..
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_7 оскільки сторона обвинувачення не довела винуватість останнього поза розумним сумнівом, а усі сумніви у доведеності вини останнього мають бути витлумачені на його користь.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_7 обґрунтовувалась показаннями свідків та письмовими доказами.
Однак виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 кожен, зокрема, - не підтвердили суду причетність ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення.
Крім того місцевий суд на законних підставах критично віднісся до показань свідка ОСОБА_12 .
Так в своїх показаннях свідок ОСОБА_12 , який є другим учасником ДТП, вказав, що він, рухавшись додому з с. Кадище в смт. Цумань, помітив що йому назустріч рухався мотоцикл, який в подальшому виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з його автомобілем, в результаті якого в його автомобіля вирвало ліве колесо, а автомобіль стягнуло вліво. Вказував, що ДТП відбулося на його смузі руху.
Разом з тим обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, суду дав показання, що він справді керував мотоциклом не маючи права керування даним транспортним засобом без мотошолома, однак на смугу зустрічного руху не виїжджав. Зазначив, що з невідомих йому причин автомобіль, з яким відбулося зіткнення, звернув різко на його смугу руху, уникнути зіткнення йому не вдалося, тому зіткнення відбулося саме на його сузі руху.
Інші докази, які були надані стороною обвинувачення та досліджені судом, також не дають суду ствердно встановити місце зіткнення транспортних засобів.
Так в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , дав показання, про те що він, працюючи слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області, виїжджав на місце події в складі слідчо-оперативної групи. Однак останній не зміг пояснити за якими критеріями ним було визначено місце зіткнення транспортних засобів. Зазначив лише, що брав до уваги наявність на асфальтному покритті подряпини.
Крім того факт неможливості встановити місце зіткнення підтверджується висновком експерта № 612 від 20.02.2020 (а.с. 170-172 Т. 1) за результатами судової інженерно-транспортної експертизи. Згідно вказаного висновку вирішити запитання «На якій смузі руху та в якому місці проїжджої частини дороги відбулося зіткнення автомобіля марки «Фольксваген Пасат» д.н.з. « НОМЕР_2 » та мотоцикла марки «ІЖ Юпітер-5» д.н.з. « НОМЕР_1 » експертним шляхом не надається можливим, оскільки оглядом місця події не зафіксовано інформаційних ознак, що вказують на розташування місця зіткнення транспортних засобів, зокрема:
1) сліди від шин автомобіля на поверхні дороги особливо помітні на ґрунті, шару пилу, снігу, бруді;
2) сліди, залишені на поверхні дороги відкинутими об`єктами (частинами, які відділилися від ТЗ при ударі);
3) сліди шин ТЗ;
4) розташування на дорожньому покритті ділянки пилу та дрібних частинок землі, які осипалися з нижніх поверхонь ТЗ, бризговиків, бамперів;
5) розташування ділянок розсіювання уламків скла ТЗ, сипучих тіл і рідин, різноманітних уламків і предметів;
6) розташування ТЗ після пригоди;
7) пошкодження на ТЗ.
Інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву, доводили вину обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення надано не було
Тож, зважаючи на наведене, судовим слідством не було достовірно встановлено місця зіткнення транспортних засобів та не доведено, що саме обвинувачений здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що здобуті в судовому засіданні докази не підтверджують оголошеного ОСОБА_7 обвинувачення «поза розумним сумнівом»
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_7 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.
Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , а тому його слід виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: