ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/586/22 Справа № 175/881/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001027, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Наталівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 3 роки, покласти на останнього процесуальні обов`язки передбачені п., п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертиз.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 8666,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 350 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 29 грудня 2020 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO NEXIA ЗНГ», р.н НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь позбавивши себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, ОСОБА_8 рухався зі швидкістю не менше 66,7...69,8 км/год в темний час доби по сухому асфальтованому покриттю проїжджої частини просп. Слобожанського в Дніпровському районі Дніпропетровської області, що має по чотири смуги руху у кожному напрямку, з боку м. Підгородне в напрямку вул. В. Сухомлинського м. Дніпро.
Водій ОСОБА_8 , здійснюючи рух у другій смузі, не зупинився на червоний сигнал світлофору перед перехрестям просп. Слобожанський та вул. Тепличної смт. Слобожанського Дніпровського району Дніпропетровської області, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на перехрестя просп. Слобожанського та вул. Тепличної смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області на червоний сигнал світлофору та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з передньою правою бічною частиною автомобіля «КІА CERATO», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по просп. Слобожанському з боку вул. В. Сухомлинського м. Дніпро у напрямку вул. Тепличної смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, виконуючи поворот ліворуч на вул. Тепличну та перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля «DAEWOO NEXIA ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого водій автомобіля «КІА CERATO» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього 29 грудня 2020 року о 16:20 год. на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 8.7.3. е), п. 8.10., та вимог дорожньої розмітки 1.12 розділу 34 Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Вищезазначені дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 , правильність кваліфікації його дій, у той же час вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 65 КК України не враховано, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який вчинено з необережності, особу винного, який позитивно характеризується, є інвалідом 2 групи по онкологічному захворюванню рак простати, має незадовільний стан здоров`я і потребує постійного медичного нагляду, має міцні соціальні зв`язки та водійський стаж більше 40 років, за час якого до відповідальності завчинення правопорушень у сфері дорожнього руху не притягувався. Судом безпідставно не враховано помякшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння під час розслідування справи, відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням; прокурора який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо фактичних обставин справи, доведеності винуватості ОСОБА_8 , кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом дотримано вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини. Перевірено обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, надано належну оцінку дослідженим доказам.
Разом з тим апеляційний суд вважає, що доводи захисту про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є слушними та заслуговують на увагу, а посилання захисника на можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».
Колегія суддів, аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому не було достатньою мірою враховано наявність декількох обставин, які належить вважати такими, що пом`якшують його покарання повного визнання вини, щирого каяття, а також не було враховане часткове відшкодування шкоди потерпілим.
Не було достатньою мірою прийняте до уваги і те, що обвинувачений є раніше не судимою особою, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, кримінальне правопорушення було вчинене ним з необережності, потерпілий на його суворому покаранні не наполягав, а також те, що обвинувачений є особою похилого віку та за станом здоров`я потребує постійного медичного нагляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 є особою похилого віку, має другу групу інвалідності, страждає на рак передміхурової залози 4 стадії, з множинними метастатичними ураженнями кісток скелету, за станом здоров`я потребує постійного медичного нагляду та лікування (виписки із медичної картки хворого а.с. 95, 96, 97, 98).
Також захисником під час апеляційного перегляду надані медичні документи від 09 лютого 2022 року, 16 лютого 2022 року, а саме виписки з медичної картки хворого, згідно яким ОСОБА_8 потребує паліативного лікування у денному стаціонарі хіміотерапевтичних методів КПДокод ДОР щомісячно, піліативна гормонотерапія щоденно, диспансерне спостереження онкоуролога щомісячно.
Враховується тяжкість захворювання обвинуваченого, який потребує постійного медичного нагляду та відповідного лікування, є особою похилого віку, обвинувачується у вчиненні злочину, що є тяжким, втім має неумисний характер.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини та відомості про особу ОСОБА_8 у сукупності дають достатні підстави для висновку про те, що протиправна поведінка останнього не є стійкою, та про можливість виправлення цього обвинуваченого без реального відбування ним покарання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_8 в порядку ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, який, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали, та відомостей про особу обвинуваченого, підлягає встановленню тривалістю 3 роки, та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає зміні, із призначенням йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, та покладенням відповідних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4