Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000715 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Курилівка Куп`янського району Харківської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021

за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень,

з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора та обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 вересня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України 3 місяці арешту;

- за ч.4 ст.358 КК України 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України 3 місяці арешту; за ч.4 ст.358 КК України 5 місяців арешту; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді арешту на строк 5 місяців; та на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021 і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді арешту на строк 5 місяців та штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, які виконувати самостійно.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував положення ст.ст.71, 72 КК України, які підлягають застосуванню, і, як наслідок, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення після ухвалення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021, яким він засуджений до штрафу та позбавлення права керувати транспортними засоби, до відбуття цих покарань. А тому після призначення йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком суд повинен був на підставі ст.71 КК України і, керуючись правилами складання покарань, визначеними ч.ч.3, 4 ст.72 КК України, призначити йому покарання за сукупністю вироків у виді арешту, штрафу і позбавлення права керувати транспортними засобами, які виконуються самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити і пом`якшити призначене йому покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень; за ч.4 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На переконання обвинуваченого, який оспорює вирок виключно в частині призначеного йому покарання, воно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, та його особі через суворість. Зазначає, що під час дізнання беззаперечно визнав свою вину і щиро розкаявся, сприяв розслідуванню і погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Вчинив кримінальні правопорушення, оскільки вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021 був позбавлений права керувати транспортними засобами, однак жінка, з якою він проживає однією сім`єю, захворіла на онкологічне захворювання, і йому одному прийшлося заробляти на життя різними способами, для чого інколи необхідно було керувати транспортним засобом. Не заперечує, що вчинив неправильно, але звертає увагу, що кримінальними проступками нікому шкоди завдано не було і не спричинено будь-яких наслідків, у зв`язку з чим покарання у виді арешту, яке по суті, є тривалим ув`язненням, надто суворе. Дійсно, на час ухвалення вироку він не сплатив штраф, призначений попереднім вироком, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, який у найближчий час буде сплачено. Разом з тим, суд не врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і за наявності інших, більш м`яких покарань, визначених санкцією, не мотивував у вироку необхідність призначення покарання у виді арешту, яке хоча і не є позбавленням волі, однак також полягає в ізоляції.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи, що суд призначив йому справедливе покарання у виді арешту; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці (але не раніше лютого 2021 року) передав особі на ім`я ОСОБА_9 фотокартку з власним зображенням і грошову винагороду в сумі 500 гривень для виготовлення підробленого посвідчення водія. У подальшому на станції метро Вокзальна невстановлена досудовим розслідуванням особа передала ОСОБА_7 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 , за що останній передав грошову винагороду в сумі 1 000 гривень.

Крім того, 8 травня 2021 року о 19 годині ОСОБА_7 , який керував автомобілем Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_2 , на вул. Великій Васильківській, 118 в м. Києві пред`явив працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому була вклеєна фотокартка з його зображенням.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання; та за ч.4 ст.358 КК України використання завідомо підробленого документа, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення відносяться до кримінальних проступків, особу винного, який не працює, судимий за вчинення необережного кримінального правопорушення до покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке не відбув, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив йому покарання у виді арешту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, який не вбачав щирого каяття обвинуваченого у вчиненому лише з огляду на те, що останній під час дізнання не заперечував обставини кримінальних проступків і погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку.

Щире каяття ґрунтується на належній критичні оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом такої поведінки, визнанням своєї провини, готовністю підлягати кримінальній відповідальності, тощо.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи позбавлений судом права керувати транспортними засобами, приблизно у період, коли йому було призначене таке покарання, вчинює умисні дії з метою підроблення посвідчення водія і використовує його, що переконливо доводить відсутність належної оцінки ним своїх дій та небажання нести відповідальність.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на скрутне матеріальне становище у зв`язку з тяжким захворюванням близької людини нічим не підтверджені.

Хоча суд прямо у вироку не зазначив, однак мотивував недоцільність призначення ОСОБА_7 , який не працює і не відбув покарання за попереднім вироком у виді штрафу, такого самого за видом покарання.

Отже, на переконання колегії суддів, саме покарання у виді арешту, яке полягає у триманні засудженого в умовах ізоляції і не є найбільш суворим серед тих, що визначені відповідними санкціями, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

При цьому колегія суддів не враховує долучену захисником в суді апеляційної інстанції характеристику з місця реєстрації ОСОБА_7 , який протягом останніх двох років, як він сам пояснив, проживає за різними адресами в м. Києві, і лише періодично відвідує місце реєстрації.

І навіть сплата обвинуваченим штрафу, призначеного попереднім вироком, під час апеляційного провадження не дає підстав для пом`якшення йому покарання і задоволення його апеляційної скарги.

Разом з тим, володіючи достовірними даними про те, що ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення після ухвалення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021, за яким він не відбув покарання, суд не застосував положення ст.71 КК України і не призначив покарання за сукупністю вироків, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.

Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримав, оскільки не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, призначивши ОСОБА_7 покарання тільки за нові кримінальні правопорушення, і, як наслідок, призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а так само неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є підставами для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_7 після постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021, за яким він не відбув покарання, вчинив нові кримінальні правопорушення, відповідно до вимог ст.71 КК України суд апеляційної інстанції призначає йому покарання за сукупністю вироків і повністю приєднує до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуте основне та додаткове покарання за попереднім вироком, які згідно з ст.72 КК України виконуються самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 вересня 2021 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України 3 /три/ місяці арешту;

- за ч.4 ст.358 КК України 5 /п`ять/ місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 5 /п`ять/ місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді арешту на строк 5 /п`ять/ місяців та штрафу в розмірі 200 /двохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 /три тисячі чотириста/ гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 /один/ рік, які на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3