Справа № 462/9378/21
провадження 1-кс/462/51/22
У Х В А Л А

10 січня 2022 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, що знаходяться у будинку А-9 за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, оскільки існує реальна загроза відчуження, пошкодження, псування вказаного об`єкта нерухомого майна; накласти арешт на заборону розпоряджання, відчуження та користування корпоративними правами ТОВ «ХІКО», код 20824217, у розмірі 100%.

Свої вимоги мотивує тим, що у ВП №1 ЛРУП №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000384 від 30.11.2021, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 самоправно використала її фактичні-юридичні документи ТзОВ «ХІКО», юридична адреса: м. Львів С. Петлюри, 2, яке належить їй на праві приватної власності у своїх особистих цілях та здійснила перереєстрацію прав власності ТзОВ «ХІКО». Таким чином, незаконними діями заволоділа підприємством.

Як убачається із витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №18331804 від 01.04.2008 ТзОВ «ХІКО» на правах приватної належить нежитлові приміщення першого поверху літ: 24 по 37, пл. 463.8 кв.м., що розташовані у АДРЕСА_1 . Згідно наказу №04/10-1 від 04.10.2014 ОСОБА_6 заступила на посаду директора ТОВ «ХІКО».

Як убачається із клопотання, яке потерпіла ОСОБА_7 долучила до протоколу допиту, на даний момент ведуться судові спори ТОВ «ХІКО» з Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів з приводу визнання протиправних дій Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, відмови зняття арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, що знаходяться у будинку А-9 за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна.

Проте, як вказує потерпіла, 23.11.2021 на адресу адвоката ОСОБА_8 особа, із яким ТОВ «ХІКО» укладено договори про надання правової допомоги, за вих. №202111-23 скеровано повідомлення, про те, що згідно наказу №05/11-22 від 05.11.2021 з останнім розірвано усі укладені договори. Тоді ОСОБА_6 зауважила, що вказаний наказ підписаний директором ТОВ «» ОСОБА_5 . Проте, хто вказана особа та на яких підставах вона являється директором ТОВ «ХІКО» ОСОБА_6 не відомо, оскільки ОСОБА_7 , як директор ТОВ «ХІКО» жодних змін до реєстраційних відомостей не вносила, а судові спори, з приводу повернення виконавчого документу без виконання тривають.

Згідно з рішеннями судів, зокрема рішенням Львівського окружного адміністративного суду м. Львова від 08.06.2021 в справі №813/3333/17 за позовом ТОВ «ХІКО» з приводу визнання протиправних дій Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо відмови повернути виконавчий документ без виконання, відмови зняття арешту, накладеного на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, що знаходяться у будинку А-9 за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2, а також відмови зняття з реалізації на прилюдних торгах, призначених на 25 липня 2013 року вищевказаного майна задоволено повністю та визнано протиправними дії останніх, у зв`язку із чим, випливає, що майно та корпоративні права ТОВ «ХІКО» і дальше, до набрання рішенням суду законної сили, перебувають у спірних правовідносинах, а відтак ніяк не можуть бути відчужені чи іншим чином передані у власність третім особам.

Однак, як вбачається із інформаційного запиту отриманого з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ТОВ «ХІКО» () перебуває в стані припинення, а керівником підприємства є ОСОБА_5 , звідки випливає, що ОСОБА_6 більше не являється власником даного підприємства, а на користь третіх осіб проведена державна реєстрація щодо власності корпоративних прав ТОВ «ХІКО».

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 463,8 м.кв., позначені в поверхневому плані літерами 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, що знаходяться у будинку А-9 за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 2 визнані речовим доказом. В зв`язку з наведене, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, які наведені у клопотанні.

Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000384 від 30.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України за фактом того, що надійшла заява ОСОБА_9 про те, що невідома особа самоправно використала її фактично-юридичні документи ТОВ «ХІКО, яке належить їй на праві власності та знаходиться за адресою: м. Львів, вул.С.Петлюри,2 у своїх особистих цілях та зареєструвало ідентичне ТОВ по вул. Садова,3А.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.04.2008 року вбачається, що ТОВ «ХІКО» належать на праві власності нежитлові приміщення першого поверху літ: 24 по 77, площею 463 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 15.12.2021 року вищевказані нежитлові приміщення визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.

За таких обставин, власник нерухомого майна ТОВ «Хіко», на яке слідчий просить накласти арешт, на даному етапі досудового розслідування у даному кримінальному провадженні має статус третьої особи.

Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Крім того, необхідним буде відмітити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути безумовною підставою для арешту майна, оскільки у цьому випадку клопотання подано особою, що не наділена правом звернення до суду.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу ); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації» (заява № 68443/01) та від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації» (заява № 58254/00), Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У клопотанні слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю та їх вилучення (справа № 462/9378/21, провадження № 1-кс/50/22), яке подане слідчим до суду у межах кримінального провадження № 0000384 від 30.11.2021 року у той же самий день, що клопотання про арешт майна зазначається, що відповідно до акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «ХІКО» ВП № 66382688 від 25.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області ОСОБА_10 при примусовому виконанні виконавчого листа №450/1276/16-ц від 22.11.2016 виданого Пустомитівським районним судом Львівської області (виконавче провадження АСВП №53366696) із ТОВ «ХІКО» в особі ОСОБА_6 , стягнуто на користь ТОВ «Факторинг-С» заборгованість в сумі 1 119 786,65 грн. 24.09.2021 приватним виконавцем у відповідності до «Порядку реалізації арештованого майна» затвердженого наказом міністерства юстиції України 29.09.2016 №2831/5 та ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» скеровано необхідний пакет документів в ДП «СЕТАМ» щодо передачі майна на реалізацію на електронних торгах, а саме корпоративних прав частки в статутному капіталі ТОВ «ХІКО» в розмірі 100%, в ході якого, переможцем електронних торгів встановлено ОСОБА_11 , який згідно рішення №2 від 29.10.2021 звільнив ОСОБА_6 з посади директора ТОВ «ХІКО» та призначив на вказану посаду ОСОБА_5 .

Таким чином, корпоративні права в ТОВ «ХІКО» належать ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 не є підозрюваним в кримінальному провадженні, обвинуваченим, засудженим або особою, щодо якої здійснюється провадження, не є цивільним відповідачем в кримінальному провадженні № 0000384 від 30.11.2021 року.

Матеріали вищевказаних клопотань слідчого ОСОБА_3 не містять будь-яких даних, що процес набуття ОСОБА_11 права власності на корпоративні права в ТОВ «ХІКО», був оскаржений, тобто, правовстановлюючі документи в результаті прилюдних торгів не скасовані.

Крім цього, слідчий жодним чином не зазначає в клопотанні, що нежитлові приміщення першого поверху літ: 24 по 77, площею 463 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул.С.Петлюри,2 якимось чином містять у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000384 від 30.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у якому предметом кримінального правопорушення є офіційний документ, визначення якого наведено у примітці до ст. 358 КК України, а не як об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що нежитлові приміщення на які слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, що перешкоджає встановити баланс між законною метою заходів забезпечення кримінального провадження, які просить вжити слідчий у своєму клопотанні та правами осіб на яких буде покладений тягар санкцій.

Щодо вимоги клопотання про накладення арешту на заборону розпоряджання, відчуження та користування корпоративними правами ТОВ «ХІКО», код 20824217, у розмірі 100%, то слідчий суддя вимушений констатувати, що конструкція вказаної вимоги є некоректною, оскільки корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами ч.1 ст.167 ГК України), а не майнові права безпосередньо самої господарської організації - ТОВ «ХІКО».

За таких обставин, слідчий суддя взагалі позбавлений можливості прийти до будь-яких правових висновків, які б гуртувалися на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, оскільки вказане клопотання внесено до суду з порушенням вимог КПК України та не доведено необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.