ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2715/21 Справа № 175/259/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 40001040 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк його дії до 28 жовтня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведеного ризику, передбаченого п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
Разом з цим, при вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався й на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення «Бекчиєв проти Молдови», згідно якого ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місце проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.
В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що прокурором у своєму клопотанні не було зазначено а тим паче доведено тієї обставини, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, вказує, що суд формально поставився до перевірки вказаного прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки не врахував, що він в межах даного кримінального провадження відсутній та обґрунтовується лише тяжкістю можливого покарання.
Крім цього, зазначає, що зазначений ризик спростовується тим, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки оскільки проживає разом з дружиною, раніше не судимий, є особою похилого віку, характеризується позитивно.
З урахування вказаних обставин, вважав, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде цілком достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю шістдесят днів, до 28 жовтня 2021 року включно.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0001040 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.
Так вказаний ризик підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та за наслідками вчинення якого настала смерть людини. За вказаний злочин законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому такий ризик є достатньо обґрунтованим та наявним.
Разом з тим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 . Однак тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, доводи захисника в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та дружину не скасовує факту існування зазначеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та не є самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, об`єм висунутого обвинувачення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами захисника в тій частині, що судом першої інстанції не було розглянуто можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, оскільки зі змісту ухвали видно, що суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував фактичні обставини справи, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, дані про його особу та прийшов до переконливого висновку про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможуть запобігти ризику, який визнаний судом доведеним.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосувати більш м`який запобіжний захід на даний час не можливо, оскільки ризик, який був визнаний судом доведеними раніше, не зменшився та не перестав існувати.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4