Ухвала
Іменем України
13 січня 2022 року

м. Київ
справа № 766/21697/18
провадження № 51-108ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
звільнено на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 171 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

З наданої копії ухвали суду першої інстанції вбачається, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачувалась у спричинені 10 липня 2018 року у ході конфлікту ОСОБА_5 та ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, вона ж 10 липня 2018 року , в порушення вимог ст. 34 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про інформацію», ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», нанесла журналісту ОСОБА_5 , яка виконувала редакційне завдання № 16/2018 та прибула в якості журналіста на засідання постійної комісії з питань планування, фінансів, бюджету та соціально-економічного розвитку, та регуляторної політики Херсонської міської ради, удари, які призвели до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином ОСОБА_6 перешкодила законній професійній діяльності ОСОБА_5 як журналіста, що в подальшому призвело до вимушеного призупинення ОСОБА_5 журналістського розслідування.
У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду. В обґрунтування доводів касаційної скарги посилаєються на базові порушення судами принципів кримінального процесуального законодавства, що призвели до затягування розгляду справи і як наслідок закриття провадження за сплином строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначають про порушення прав потерпілих на розгляд справи у розумний строк.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених частиною 1 статті 49 строків та відсутність обставин, що переривають їх перебіг.
Застосування норм статті 49 КК України для суду є обов`язковим. Це означає, що зазначенні положення кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду.

Положеннями частини 3 статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту касаційних скарг та долучених до них копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вважала за можливе закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, усвідомлюючи наслідки застосування щодо неї вказаної норми.
Суд приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності виходив з того, що відповідно до положень статті 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 125 , ч. 1 ст. 171 КК України відносяться до кримінальних проступків, а згідно з пунктом 1 частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Події, які стали підставою для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, мали місце 10 липня 2018 року, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, які вчинила обвинувачена, не зупинявся та не переривався, в зв`язку з чим строк притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 125 , ч. 1 ст. 171 КК України закінчився.
Підстав, передбачених ч.ч. 2, 5 ст. 49 КК України, які б завадили застосувати до ОСОБА_6 положення зазначеної норми судом першої інстанції встановлено не було.
Таким чином, положення ст. 49 КК України є імперативною нормою, яка передбачає не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Посилання у касаційній скарзі на порушення судом передбаченого чинним КПК України принципу розгляду кримінального провадження у розумний строк, що призвело до спливу строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності, не може впливати на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень ст. 49 КК України за наявності передбачених для цього законом підстав.
Отже, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції.
Щодо ухвали апеляційного суду, то колегією суддів встановлено, що дотримуючись вимог, передбачених статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції розглянув апеляційні скарги потерпілих , переглянув встановлені місцевим судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення та вмотивовано залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних потерпілими судових рішень, колегією суддів не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарг немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3