Справа № 478/585/21 Провадження № 1-кп/478/63/2021
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
22 вересня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи засудженим вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, в період іспитового строку, а саме 11.10.2020 року, вчинив новий злочин, за наступних обставин.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , 11.10.2020 року близько 14 год. 00 хв., проходив біля будинку ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в напрямку свого домоволодіння. В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_4 погрожував знищити належне ОСОБА_5 майно сіно та солому.
Після закінчення словесного конфлікту ОСОБА_5 зайшла на територію свого домоволодіння та перебувала на своєму подвір`ї. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на знищення майна ОСОБА_5 . З цією метою він пішов до місця, де зберігалися 150 тюків соломи та 150 тюків сіна, що належить ОСОБА_5 та були розташовані на земельній ділянці напроти її домоволодіння, а саме складені в дві скирти на відстані одного метру одна від одної. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 за допомогою сірників підпалив скирту, від якої загорілася інша.
В результаті зазначених дій, ОСОБА_4 було знищено 300 тюків сіна та соломи, чим нанесено ОСОБА_5 матеріальний збиток у розмірі 9750,00 грн., що вбачається із висновку судово-товарознавчої експертизи № 737 від 23.02.2021 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю заперечив свою причетність до інкримінованого йому злочину, цивільний позов не визнав. Пояснив суду, що того дня працював по найму у громадянки Шепіль, додому повернувся близько 18 год. 00 хв. В цей день нікуди з роботи не відлучався, лише близько 10 год. 00 хв. приходив до громадянина Чудновцева, який проживає поруч з ОСОБА_5 , за напильником. Спиртні напої того дня вживав лише після робочого дня. З потерпілою конфліктує постійно, але того дня до неї не ходив та конфлікту між ними не було. Також пояснив, що підпис на поясненнях, які підписані від його імені в ході досудового розслідування він не вчиняв.
За результатами судового розгляду суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_4 слід ухвалити обвинувальний вирок.
У рамках цього кримінального провадження судом досліджено надані з боку сторін наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із них просить суд встановити наявність обставин, що підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то: показання свідків та письмові докази, які в ході судового розгляду були надані стороною обвинувачення.
Так, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених ст. 353 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 11.10.2020 року близько 13 год. 50 хв. вона побачила що по вулиці іде обвинувачений ОСОБА_4 разом з дружиною в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому коли вони підійшли близько до території її домоволодіння, у неї з обвинуваченим ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений ображав її та погрожував їй, зокрема: спалити належне їй майно у вигляді тюків сіна та соломи. Після чого вона побачила як ОСОБА_4 підійшов до 150 тюків соломи та 150 тюків сіна до яких мався вільний доступ, та сірниками їх підпалив. Після вказаних дій ОСОБА_4 , вона покликала на допомогу свого сусіда ОСОБА_6 , що б він зателефонував до ОСОБА_7 , який є рідним братом її чоловіка, для допомоги в тушінні пожежі трактором з ковшем. Оскільки сіно та солома сильно палали, була викликана пожежна машина з пожежниками, які здійснили тушіння вогню. Також повідомила, що 12.10.2020 року ОСОБА_4 знову приходив до неї, та погрожував спалити її житловий будинок.
З показів свідка ОСОБА_8 , наданими ним у судовому засіданні, встановлено, що 11.10.2020 року до нього додому прибігла ОСОБА_5 та повідомила що ОСОБА_4 здійснив підпал сіна та соломи. Свідок бачив що ОСОБА_4 , який на його думку перебував в стані алкогольного сп`яніння, стоїть між двох скирт з запальничкою в руках, та кричав що ще спалить потерпілій житловий будинок. Він підійшов до ОСОБА_4 та намагався відтягнути його від сіна та соломи. В подальшому він зателефонував ОСОБА_9 для допомоги в гасінні полум`я. Коли приїхав ОСОБА_10 на тракторі, ОСОБА_4 кричав що іде додому. Все належне потерпілій сіно та солома згоріло, залишилося близько 15 тюків, але вони згнили оскільки були залиті водою, якою гасили полум`я.
З показів свідка ОСОБА_11 , судом встановлено, що восени 2020 року до нього зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що ОСОБА_4 палить належну їй солому та сіно. Коли свідок прийшов на місце, він побачив між скиртами ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння, який відходив від них хитаючись. Потім свідок побіг додому щоб приїхати на тракторі, за допомогою якого здійснити тушіння пожежі. В подальшому приїхали пожежні, які здійснили тушіння соломи та сіна. Вказане сіно та солому потерпілій завозив особисто свідок, оскільки це був розрахунок за її земельну ділянку, яку він орендує.
Показами свідка ОСОБА_13 , який працює в 17 пожежній частині ДПРЧ судом встановлено, що в минулому році працівники органу поліції повідомили що горить скирта в с. Троїцько-Сафонове. Коли вони приїхали на виклик, скирта згоріла наполовину, іншу частину вони загасили за допомогою води. Після тушіння пожежі, ним був складений акт про пожежу, яким зроблено висновок, що причиною пожежі був підпал.
З досліджених письмових доказів, судом встановлено наступне.
Згідно з повідомленням ОСОБА_11 від 01.02.2021 року та обліковим зошитом доданим до нього, зафіксовано, що в якості часткової оплати за оренду земельної ділянки за 2020 рік, ОСОБА_5 було надано сто п`ятдесят тюків сіна та сто п`ятдесят тюків соломи.
Актом про пожежу від 11.10.2020 року, судом встановлено, що 11.10.2020 року о 16 год. 18 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , пожежею було знищено сіно та солому врожаю 2020 року шляхом підпалу.
Згідно з заявою ОСОБА_5 від 11.10.2020 року та протоколу прийняття заяви про вчинення правопорушення та іншу подію від 11.10.2020 року, потерпіла ОСОБА_5 звернулася до органу поліції, де повідомила, що горить належна їй скирта, яка знаходиться біля її житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та просила вжити заходів до ОСОБА_4 , який вчинив підпал її майна.
З протоколу огляду місця події від 11.10.2020 року, згідно якого було проведено огляд ділянки місцевості 20х20 метрів, що знаходиться навпроти будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що проведеним оглядом було виявлено складені один на один тюки соломи та сіна розмірами 100х40х40, в двох різних скиртах, які розташовані на відстані п`яти метрів одна від одної. На оглянутій території маються залишки від сіна та соломи зі слідами горіння, кіптяви, попелу та задимленості, яка вказує на не давність виниклої пожежі. Скирти сіна та соломи зверху частково накриті фрагментами полімерної плівки зі слідами горіння. Доданою до протоколу фото-таблицею, зафіксовано залишки тюків сіна та соломи, які на момент огляду знаходилися в процесі горіння.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 показала та розповіла при яких обставинах 11.10.2020 року ОСОБА_4 вчинив підпал 150 тюків соломи та 150 тюків сіна за допомогою сірників, які були у нього в руці.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, вбачається, що свідок ОСОБА_8 показав та розповів при яких обставинах 11.10.2020 року ним було виявлено пожежу 150 тюків соломи та 150 тюків сіна, як він особисто бачив ОСОБА_4 , який перебував біля них та виражався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_5 та погрожував додатково спалили її будинок.
Таким чином, судом достеменно встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 володіла 150-ма тюками соломи та 150-ма тюками сіна, які отримала від ОСОБА_11 в рахунок орендної плати за землю, які 11.10.2020 року в результаті пожежі були знищенні. Особисто потерпіла та свідок ОСОБА_8 вказали суду на те, що бачили підпал скирти з боку обвинуваченого ОСОБА_4 , який в той момент перебував біля скирти із запальничкою чи сірниками, а в момент виникнення пожежі погрожував потерпілій додатково спалити її будинок. Із показів свідка ОСОБА_11 вбачається той факт, що на момент тушіння пожежі, біля скирти перебував обвинувачений ОСОБА_4 .
При оцінці вищезазначених доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України», а саме, що у обвинуваченого, виник умисел на знищення чужого майна (соломи та сіна) шляхом підпалу, саме через раптово виниклу сварку з потерпілою та неприязнені відносини, які склались між ними до цього.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв вищезазначеного злочину, який йому інкримінується є безпідставними та спростовуються наданими стороною обвинувачення і дослідженими безпосередньо в суді письмовими доказами та показами свідків сторони обвинувачення, що взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст. 91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
В ході судового слідства, судом також було допитано малолітніх свідків сторони захисту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в присутності законного представника в судовому засіданні повідомили, що вони з ранку до самого вечора разом із своїм батьком ОСОБА_4 перебували у громадянки Шепіль, де батько допомагав їй по господарству та пиляв дрова. Коли вони ввечері йшли додому, то побачили, що біля домоволодіння ОСОБА_5 було горіле сіно та стояла пожежна машина. В той час тато не вживав алкогольні напої.
З показів свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні встановлено, що восени 2020 року ОСОБА_4 дійсно приходив до неї біля 10 год. 00 хв. разом із дружиною та дітьми. Він пиляв у неї дрова та пішов неї близько 18 год. 00 хв. того дня. Проте, свідок не змогла пригадати точної або навіть орієнтовної дати, коли саме ОСОБА_4 виконував у неї вдома роботу, та лише повідомила, що про підпал сіна ОСОБА_5 дізналася приблизно через тиждень.
Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_17 , який пояснив суду, що він не був очевидцем будь-яких подій щодо підпалу сіна та соломи ОСОБА_5 . В той день він з ОСОБА_4 не перебував.
Наведені обставини свідками сторони захисту суд оцінює критично, оскільки покази малолітніх свідків не узгоджуються з дослідженими судом доказами, показами інших свідків, зокрема ОСОБА_16 та самого обвинуваченого.
Так обвинувачений повідомив суд, що відлучався від ОСОБА_16 до громадянина Чудновчева, що заперечувалось малолітніми свідками. Сама свідок ОСОБА_16 повідомляла суд, що малолітні свідки не знаходились у неї вдома постійно, а відлучались до своєї бабусі, а отже малолітні свідки не перебували весь час поряд із ОСОБА_4 та не можуть достеменно знати, чи відлучався він від роботи чи ні. При цьому, жодний із цих свідків не вказав точної дати, коли ОСОБА_4 працював у ОСОБА_16 . Чи було це в день підпалу сіна та соломи ОСОБА_5 з показів свідків не встановлено.
Таким чином, наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, суд визнає доведеним та приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно знищив майно шляхом підпалу, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , та кваліфікує його дії за ч.2 ст.194 КК України.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні п`ять дітей, будучи працездатною особою, офіційно ніде не працює, наявність незнятої та непогашеної судимості.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Як встановлено судом, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з випробувальним терміном в 1 рік.
Ці обставини безумовно свідчать про порушення обвинуваченим ОСОБА_4 умов застосування ст. 75 КК України.
Згідно з досудовою доповіддю про обвинуваченого ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, а небезпеки для суспільства оцінюється як високий.
Відповідно до ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 цього Кодексу.
Згідно ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
У разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
На підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги обставини скоєння злочину, форму вини, мотив та спосіб його вчинення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.194 КК України та з урахуванням положень ч.1 ст.71 КК України, що буде відповідати його особі, тяжкості вчиненого злочину, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Щодо цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином, то суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 737 від 23.02.2021 року та дослідженими судом письмовими доказами, розмір спричиненого матеріального збитку в результаті підпалу 150 тюків соломи та 150 тюків сіна, прирівнюється до дійсної ринкової вартості станом на 11.10.2020 року та складає 9750,00 грн.
Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню в розмірі вартості заподіяної шкоди в сумі 9750,00 грн.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_4 суд враховує реальний обсяг моральних страждань які зазнала потерпіла у зв`язку з знищенням належного їх сіна та соломи, який є необхідним для забезпечення потреб потерпілої, вжиття ним додаткових зусиль до організації відновлення їх запасів для свійської худоби, та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 2500,00 грн.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжні заходи не обиралися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 194 КК України, суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_4 покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.05.2020 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з випробувальним терміном в 1 рік, і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 /трьох/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили не обирати.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з дня його взяття під варту, після звернення даного вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.09.2021 року до виконання після набрання ним законної сили.
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 9750,00 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасни ки судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1