Номер провадження: 11-кп/813/865/22
Номер справи місцевого суду: 522/6781/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 10.01.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК Українив рамках кримінального провадження №0000087, внесеного до ЄРДР 05.04.2019 року,
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 10.01.2022 року під час судового розгляду кримінального провадження №0000087 від 05.04.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відносно нього було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 10.03.2022 року включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений, перебуваючи на свободі може вдатись до переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, яких на теперішній час ще не допитано, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, один з яких є особливо тяжким злочином.
Окрім того, суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із застосуванням насильства, вважав за необхідне не визначати розмір застави.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із оскарженою ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначив, що пред`явлене йому обвинувачення не обґрунтоване та стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження його вини в інкримінованих йому злочинів.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.
Апеляційний суд, звертає увагу на положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України відповідно до якої, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
У зв`язку із викладеним, апеляційний суд, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 34 та ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертались.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000087 від 05.04.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

З апеляційної скарги, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження №0000087 від 05.04.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.
Із зазначених вище підстав апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази його провини у скоєному, оскільки докази, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, досліджуються судом безпосередньо та оцінюються лише під час судового розгляду провадження по суті в суді першої інстанції, а на теперішній час судовий розгляд триває.
Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, пов`язаних із замахом на завдання смерті особи, із застосуванням вогнепальної зброї, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Підтвердженням існування зазначених ризиків слугує характеристика обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має місця реєстрації на території України, тобто не має міцних соціальних зв`язків. Окрім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.
Також, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 10.01.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК Українив рамках кримінального провадження №0000087, внесеного до ЄРДР 05.04.2019 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3