ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4572/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3362/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що правові підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 положення статті 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» відсутні, оскільки засуджений на момент набрання чинності зазначеним Законом не відбував покарання у виді обмеження волі .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення Закону України «Про амністію в 2016 році».
Вказує, що він засуджений за кримінальне правопорушення, вчинене ним 20.06.2016 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році», а саме до 07.09.2017 року.
Крім того, на час звернення до суду він відбував покарання у виді обмеження волі.
До того ж він засуджений за злочин, який не є особливо тяжким, також він не відноситься до переліку осіб, до яких амністія не застосовується, а тому просить застосувати до нього положення ст. 7 зазначеного Закону України.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, просив застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, а також перевіривши ухвалу у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року набув чинності 07 вересня 2017 року.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно зі ст. 13 дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, зі змісту наведених норм випливає, що невідбута частина покарання скорочується засудженим, що вже відбували покарання на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року за ч.1 ст.122 КК до покарання у виді 1 року обмеження волі , ч.2 ст.296 КК України - 1 року позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст.70 КК України -до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року вказаний вирок залишено без змін.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 березня 2021 року вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України скасовано та закрито кримінальне провадження в цій частині у зв`язку із відсутністю у вчиненому діянні складу цього кримінального правопорушення. Посилання на ч.1 ст.70 КК України щодо призначення покарання засудженому за сукупністю кримінальних правопорушень виключено.
За приписом Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_7 прибув 30.04.2021р.
Таким чином, кримінальне правопорушення було вчинено засудженим 20.06.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», однак станом на 07.09.2017 року він не відбував покарання у виді обмеження волі, у зв`язку з чим, підстави для застосування до нього положеньст. 7 Закону України "Про амністію у 2016 році" відсутні.
Між тим, засуджений не входить до кола осіб, визначених у ст.ст.1, 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», а положення ст.ст.3-7 цього Закону пов`язують наявність підстав для звільнення від покарання або скорочення невідбутої частини покарання з відбуттям засудженим його певної частини на день набрання чинності цим Законом.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що на день набрання чинності зазначеним Законом ОСОБА_7 покарання взагалі не відбував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
За таких обставин оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -