ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/817/21 Номер провадження 11-кп/814/664/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001451 від 15.12.2020, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.03.2021 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянину України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-01.11.2013 р Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.121, ч.1 ст.357,ч.1 ст.296 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-03.04.2014 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.190 ст.71, 72 КК на 5 років 2 місяців позбавлення волі,

-30.05.2019 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.186 КК України, до покаранні у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн,

-25.05.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 3 дні, звільнений з під варти з залу суду по відбуттю строку покарання;

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 18265 грн 78 коп в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду 15.12.2020 року о 00 год. 37 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи біля цілодобового кіоску поряд з будинком № 93 по вул. Республіканській у м. Кременчуці, наніс ОСОБА_7 один удар лівою рукою стиснутою в кулак в область обличчя потерпілого з правого боку, після чого наніс ще один удар правою рукою стиснутою в кулак в область носу потерпілого.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, тримаючи за ліву руку потерпілого ОСОБА_9 повалив ОСОБА_7 на асфальтне покриття та наніс один удар правою ногою, взутою у взуття, в область голови, після чого наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в область обличчя, від яких потерпілий впав на спину. Потім схопивши потерпілого руками за ліву ногу відтягнув в бік та наніс ногами взутими у взуття близько 5 ударів по тулубу потерпілого, які прийшлись по ребрам з лівого боку, плечам, голові, спині.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу, синців навколо лівого ока, на нижній повіці правого ока, на спинці носу, на підборідді справа, в проекції кута нижньої щелепи справа з переходом на праву щоку, які утворилися від неодноразової ударної дії (не менше чотирьох-п`яти ударів) тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відтворились, можлива в указаний термін і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Закритої травми грудної клітини, синців на лівій половині грудної клітини, в проекції 1-2 ребра, між середнє-ключиною та переднє - підпахвовою лініями, на лівій половині грудної клітини, в проекції 6-7 ребра між передн - підпахвовою та середнє - підпахвовою лініями, перелому VII ребра по переднє - підпахвовій лінії, які утворилися від неодноразової ударної дії (не менше двох ударів) тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відтворились, можливо в указаний термін, і за ступенем тяжкості, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким його дії кваліфікувати за ч.2 ст.187 КК України та призначити більш суворе покарання за вчинене та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в повному обсязі згідно заявленого цивільного позову.

Зазначає, що суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого Четверика, оскільки він разом із іншою особою ОСОБА_10 здійснили розбійний напад на апелянта та заволоділи його майном.

Крім того, указує, що обвинувачений ОСОБА_9 в червні 2020 року звільнився з місць позбавлення волі за вчинення пограбування, раніше неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Щодо необхідності стягнення моральної шкоди в повному обсязі, відповідно до заявленого цивільного позову апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано характер спричинених тілесних ушкоджень (зламані ребра та ніс), необхідний час на лікування.

У поданих письмових заперечення обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який вважав вирок суду несправедливим в частині звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком та зазначив про необхідність скасування вироку в цій частині, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Право змінити обвинувачення чи висунути додаткове належить лише прокурору. Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового.

Таким чином апеляційний суд не вправі притягти до кримінальної відповідальності інших осіб, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 на більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, оскільки таке обвинувачення прокурором в межах кримінального провадження №0001451 від 15.12.2020 не пред`являлось.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 цього Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, а також дані про особу винного.

Проте, місцевий суд залишив поза увагою, що ОСОБА_9 , маючи незняті та непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, не працював та через невеликий проміжок часу після чергового звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний злочин проти здоров`я особи.

Вказане свідчить про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст.75 КК України.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Виходячи з положень ст.65 КК України, призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції.

Щодо доводів скарги потерпілого в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 внаслідок дій ОСОБА_9 , тривалий час відчував дискомфорт, змушений був звернутися до лікарів для проходження лікування. Тобто ОСОБА_7 протягом певного часу після вчинення злочину вимушений був змінити звичний для нього порядок життя та прикладати зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких підстав, встановивши доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненому злочині, ступінь його вини, суд першої інстанції, стягуючи з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 1000 грн., не достатньо врахував стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність збільшити розмір моральної шкоди завданої потерпілому злочином та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 50000 грн. для відшкодування моральної шкоди а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.03.2021 відносно ОСОБА_9 в частині звільнення від відбування покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з момент взяття ОСОБА_9 під варту.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.03.2021 щодо ОСОБА_9 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Збільшити розмір моральної шкоди, та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4