Справа № 466/1642/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/945/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи-начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2014 року.

Не погоджуючись з зазначеним вироком, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що такий просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України, визнати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року як помилкову, невмотивовану, необґрунтовану, прийняту з порушенням прав та інтересів людини.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та помилковою, так як він повністю довів своє виправлення своєю працею та зразковою поведінкою, до працівників установи ввічливий, не конфліктує, має довіру від адміністрації установи, має заохочення від адміністрації установи, працює в підсобному господарстві установи.

На переконання засудженого, такі мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення, як наявність судимостей та звільнення по амністії, є незаконними та не можуть братися в основу вирішення питання умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.
Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.
Згідно з наданою до клопотання характеристикою, ОСОБА_6 вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2013 року, з урахуванням вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2014 року, засуджений за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.05.2013 по 08.04.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок терміну покарання 28.05.2013, кінець терміну покарання 17.07.2022.
Перебуваючи під вартою у Чернівецькому СІЗО з 29.05.2013 засуджений ОСОБА_6 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією СІЗО заохочувався один раз.
У Держівську виправну колонію (№110) засуджений ОСОБА_6 прибув 26.06.2014, під час відбування покарання у якій порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією колонії заохочувався два рази.
У Львівську виправну колонію (№48) засуджений ОСОБА_6 прибув 08.02.2016. Під час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що один раз притягався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією колонії заохочувався п`ять разів.
У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_6 прибув 08.11.2017. По прибуттю у колонію працевлаштований не був, однак приймає участь у роботах по благоустрою підсобного господарства установи. Під час відбування покарання в установі порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, водночас адміністрацією установи заохочувався три рази.
Дослідивши характеристику особи засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже такий хоч і за час відбування покарання неодноразово заохочувався за поведінку, сумлінне ставлення до праці, а адміністрацією Державної установи «Личакiвська виправна колонія (№30)» - за активну участь у роботах з благоустрою на підсобному господарстві установи, однак у 2017 році притягувався до дисциплінарної відповідальності за вилучення мобільного телефону, неодноразово судимий, два рази звільнявся від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію», але знову вчиняв кримінальні правопорушення, що лиш додатково підтверджує, що ОСОБА_6 для себе ніяких висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та не виправдав довіру до нього держави при застосуванні при попередніх судимостях амністії, а отже і мети покарання досягнуто не було, окрім цього у Державній установі «Личакiвська виправна колонія (№30)» не був працевлаштований.
Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи-начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4