Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/117/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000013 від 21.01.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна вилученого у ході огляду місця події від 21.01.2022 року, а саме:
- автомобіля марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 та перебував у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_8 , жителя АДРЕСА_2 шляхом тимчасового позбавлення права останніх на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном;
- лісопродукції породи дуб різних діаметрів та довжини, без бирок та відповідних документів шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_8 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просить його задоволити з підстав наведених у ньому. При цьому, зазначив, що всі матеріали кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання надані слідчому судді. Будь-яких документів долучити він не бажає, оскільки хоча і входить до групи слідчих, що здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, проте фактично слідчим, що здійснює досудове розслідування є ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав та просить його задоволити. Зазначив, що усі матеріали кримінального провадження, які були на момент внесення клопотання додано до клопотання. Доповнень до вказаного клопотання не має.

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 проти вимог клопотання заперечив, вважає його необґрунтованим. Зазначив, що на цей час підозра будь-кому у вказаному кримінальному провадженні не вручена, вказана стаття за якою кваліфіковано правопорушення не передбачає конфіскацію транспортного засобу. Крім того, на території відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відсутній спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів, що може призвести до пошкодження вказаного майна. А тому, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_7 та користувач майна ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, приходжу до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 від 21.01.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за фактом зупинення 20.01.2022 року, близько 22 год. 30 хв., по вул. Свято-Миколаївській, м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області автомобіля «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , в кузові якого виявлено лісопродукцію породи дуб без відповідних документів.
20.01.2022 року в ході проведення огляду місця події, а саме по вул. Свято-Миколаївській, в м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області було виявлено та вилучено автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , в кузові якого перебувала лісопродукція породи дуб різних діаметрів та довжиною без відповідних документів.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вилучений автомобіль марки «Мерседес Спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_7 .
Жодних документів та бирок на підтвердження законності придбання, перевезення, оплати вказаної лісопродукції ОСОБА_8 до органу досудового розслідування надано не було.
Клопотання обґрунтоване тим, що, на думку слідчого, існують всі правові підстави для накладення арешту на вилучений автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та лісопродукцію породи дуб, які в подальшому будуть досліджені та оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог ст. 94 КПК України та буде прийнято законне процесуальне рішення в розумні строки.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім цього, згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно із ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Таким чином, прокурор, який звертається із клопотанням про арешт майна має довести, шляхом надання слідчому судді матеріалів, які свідчать про те, що майно можна використати, як доказ у кримінальному провадженні, таке обмеження права власності буде розумним та співрозмірним із завданнями кримінального провадження; існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Крім цього, у разі накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, має бути підтверджено, що майно на яке накладається арешт, відповідає ознакам, визначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Згідно із ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.
Отже, речі визнаються речовим доказом за рішенням прокурора або слідчого.
У своєму клопотанні слідчий ОСОБА_6 зазначає, що відповідно до постанови слідчого від 21.01.2022 року автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та лісопродукцію породи дуб різних діаметрів та довжиною, без відповідних документів, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню. Також, відповідно до постанови слідчого від 21.01.2022 року автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Проте, всупереч вищезазначеним нормам законодавства, слідчим ОСОБА_6 до клопотання, а також слідчим ОСОБА_3 та прокурором ОСОБА_4 у судовому засіданні не надано доказів, що транспортний засіб автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та лісопродукція породи дуб різних діаметрів та довжини, без бирок та відповідних документів, визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. А також того, що автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Належним чином завірені копії постанов слідчого про визнання вказаного майна знаряддям вчинення злочину та речовими доказами у матеріалах справи відсутні.
Отже, у слідчого судді відсутні підстави, для задоволення клопотання про арешт майна.
Слід зазначити, що під час судового засідання слідчий суддя неодноразово запитував слідчого та прокурора чи мають вони будь-які доповнення в обґрунтування поданого клопотання, проте як слідчий, так і прокурор будь-яких доповнень до вказаного клопотання не мали. При цьому, слідчий зазначив, що хоча і входить до групи слідчих, що здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, проте фактично слідчим, що здійснює досудове розслідування є ОСОБА_6 , який для розгляду клопотання не з`явився. Прокурор в свою чергу вказав, що усі матеріали кримінального провадження, які були на момент внесення клопотання додано до клопотання. Доповнень до вказаного клопотання не має.

Крім того, у судовому засіданні слідчий та прокурор не зазначили, які саме дії необхідно провести з вилученим майном та їх значення для досудового розслідування, у тому числі підстав для неповернення майна його власнику. При цьому, зі змісту поданого клопотання про арешт майна також не вбачається конкретної підстави і мети арешту вилученого майна, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. Цитування в тексті клопотання положень ст.170 КПК України не підтверджує такої підстави і мети арешту вилученого майна, що зазначені в загальних рисах і неконкретно.
Окремо слід зазначити про наявність розбіжностей між відомостями зазначеними у клопотанні та доданими до нього документами. Зокрема, у прохальній частині клопотання слідчий просить накласти арешт на майно вилучене в ході огляду місця події 21.01.2022 року, проте до клопотання додано протокол огляду місця події, з якого вбачається, що огляд проводився 20.01.2022 року. Також, у вказаному клопотанні про арешт майна слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Мерседес спринтер 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , проте відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 марка автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 412».
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу керівництва відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області на неналежний рівень підготовки матеріалів клопотання слідчим, що нівелює завдання кримінального провадження, визначені ст. 2 КПК України та свідчить про недотримання приписів ст. 40 КПК України, а також на організацію роботи слідчого відділу в цілому.
Також, слідчий суддя звертає увагу керівництва Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури на дії прокурора, котрий погодив дане клопотання та який повинен був здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та виявляти такі порушення, що також свідчить про недотримання приписів ст. 36 КПК України, що в цілому призводить до порушення прав учасників кримінального провадження та нераціонального використання робочого часу працівниками слідства, прокуратури та суду.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що слідчим ОСОБА_6 у клопотанні, а також слідчим ОСОБА_3 та прокурором ОСОБА_4 у судовому засіданні не доведено необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, не надано постанов слідчого про визнання вказаного майна знаряддям вчинення злочину та речовими доказами, а також недоведеність того , що вказане в клопотанні майно підпадає під критерії положень ч.1 ст.98 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для накладення арешту.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000013 від 21.01.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1