УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

До слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга, подана в порядку ст. 303 КПК України ОСОБА_3 , в якій він просить зобов`язати уповноважену особу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому (далі ТУ ДБР у м.Хмельницькому) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене слідчою СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 кримінального правопорушення під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001787 від 04 листопада 2018 року, внаслідок чого його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

ОСОБА_3 у скарзі вказує на те, що висновок експерта проведеної у межах кримінального провадження експертизи, датований 16.01.2019, в той час як обвинувальний акт складений відносно нього 27.12.2018, а тому вбачає у діях слідчої ОСОБА_4 ознаки кримінального правопорушення.

Скаржник зазначає, що звертався до ТУ ДБР у м.Хмельницькому із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до ЄРДР не внесені, а отже вимоги ст.214 КПК України не виконані.

У судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити.

Уповноважена особа Хмельницького ТУ ДБР у м.Хмельницькому у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 . №М-1386

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_3 слідує, що 14.03.2021 він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Офісу Генерального Прокурора, звідки його заяву направили до Хмельницької обласної прокуратури та у подальшому - до до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Листом за вих. № М-1386/14-01-01-21 від 08.04.2021 р. заявнику надіслана відповідь, у якій вказано, що вивченням доводів, викладених у заяві, обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку із чим підстав внесення до ЄРДР не вбачається.

Разом із цим, матеріали за зверненням ОСОБА_3 направлені до ГУНП в Хмельницькій області для з`ясування обставин, викладених у його заяві.

22.10.2021 ОСОБА_3 також отримав відповідь із ГУНП в Хмельницькій області по відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його заявою.

Відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою скаржником у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги заслухавши пояснення особи, яка її подала та її представника, дійшов висновку про те, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Зі змісту указаної заяви та скарги слідує, що ОСОБА_3 вироком Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2019 засуджений до за ч.2 ст.121 КК України на вісім років позбавлення волі.

ОСОБА_3 стверджує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001787 від 04 листопада 2018 року висновок експерта проведеної у межах кримінального провадження експертизи, датований 16.01.2019, в той час як обвинувальний акт складений відносно нього 27.12.2018, а тому вбачає у діях слідчої ОСОБА_4 ознаки кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.

Слідчі органи повинні застосовувати всі засоби, передбачені законом, для проведення ефективного розслідування.

У силу ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий та прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Указані приписи кримінального процесуального закону свідчать про те, що тактика та методи досудового розслідування кримінального провадження, у межах законодавства, є повноваженнями слідчого і прокурора.

Висновок про достатність або недостатність доказів для пред`явлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення належать док компетенції сторони обвинувачення у кримінальному провадженні.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий і прокурор, за наявності для того підстав, повинні скласти обвинувальний акт, а прокурор у разі повідомлення особі про підозру, у порядку ст..283 КПК України зобов`язаний у найкоротший строк: 1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Оцінка обставин та поставлених у вину особі стороною обвинувачення дій/бездіяльності, з якими закон про кримінальну відповідальність та кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість особи до такої відповідальності та визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, належать до компетенції суду.

Як слідує із матеріалів скарги, відносно ОСОБА_3 був складений обвинувальний акт за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який надійшов 18 січня 2019 року з Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області.

Відповідно до вироку Кам`янецьПодільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2019 (реєстраційний № судового рішення 80436833 у Єдиному державному реєстрі судових рішень) судом, крім повного визнання винуватості ОСОБА_3 , надана оцінка здобутим доказам його винуватості, зокрема висновкам експерта №574 від 19.11.2018 року та №302 від 26 грудня 2018 року 16 січня 2019 року (т.2 а.с.57-60, 156-161), висновкам експерта №302 від 26 грудня 2018 року 16 січня 2019 року.

Указані висновки суд взяв до уваги. У мотивувальній частині відсутні відомості про визнання указаних доказів недопустимими.

Ухвалою від 04 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у справі 676/517/19 Провадження № 11-кп/4820/357/19 вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області відносно ОСОБА_3 залишила без змін.

Згідно з ухвалою апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно проаналізувавши докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він заподіяв потерпілому тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, є безпідставними, оскільки будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами не доведені та спростовані висновком експерта №573 від 16-19 листопада 2018 року (т.2, а.м.к.п.100), відповідно до якого будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 на момент проведення судово-медичної експертизи не виявлено.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що така експертиза з його участю не проводилась, є також непереконливим.

Ухвала апеляційного суду предметом касаційного перегляду Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду не була, оскільки повернута ухвалою Верховного Суду від 13.04.2020 з підстав невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Отже, доводи ОСОБА_3 про неправомірність дій слідчого ОСОБА_4 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001787 фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, є необґрунтованими.

А тому аргументи ОСОБА_3 у скарзі про наявність у діях слідчої кримінально караної поведінки та підстав у зв`язку із цим для внесення до ЄРДР, є безпідставними і ґрунтуються на його суб`єктивній незгоді із діями представників сторони обвинувачення, які реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснює досудове розслідування у ньому та діє у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

За таких обставин, слідча (розшукова) і процесуальна діяльність вищевказаного суб`єкта владних повноважень в межах посадової дискреції не може бути підставою для їх кримінального переслідування.

Скарга ОСОБА_3 фактично містить прохання провести розслідування для з`ясування обставин у кримінальному провадженні про обвинувачення його у вчиненні злочину, за який його у подальшому було засуджено.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 ставить під сумнів обставини, встановлені органом досудового розслідування та судами першої, апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001787 та заперечує винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Посилання особи, яка подала скаргу, про допущення бездіяльності та невиконання вимог частини 1 статті 214 КПК України після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження, їм уже була надана оцінка під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та перевірки вироку суду судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подана ОСОБА_3 заява про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про кримінальне правопорушення та про особу, яка його могла вчинити.

Відтак, за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому,дійшла правильного висновку про відсутність підстав для внесення за викладеними у ній твердженнями, відомостей до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість заяви.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1