Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження №935/2206/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2021 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що прокурором, в порушення вимог ч.3 ст. 184 КПК України не долучено до клопотання жодної копії матеріалів провадження, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, а також, не долучено документів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на його думку відсутні. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не отримував копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Зазначає, що судом не було встановлено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, а сторона обвинувачення не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України.
Ухвалою суду від 12.07.2021 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою по 04.09.2021 року включно.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки з об`єктивних причин закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строків тримання під вартою неможливо. В обґрунтування клопотання прокурор вказав на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особу обвинуваченого.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який не працює, має малолітню дитину, зареєстрований в АР Крим, тобто на території, яка непідконтрольна державі Україна, порушував порядок утримання в ДУ «Житомирська УВП №8», а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, не виявив бажання брати участь в судовому засіданні. Вказані обставини підтвердив і захисник.
Враховуючи думку сторін, те, що участь обвинуваченого при апеляційному розгляді не є обов`язковою відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2206/19, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року обвинуваченим продовжено строк тримання під вартою по 04.09.2021 року включно.

31.08.2021 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає, розгляд кримінального провадження триває, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зменшилися.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_10 , у зв`язку із розподілом сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Тому ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством день, час та місці запропонував раніше знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинити умисне вбивство ОСОБА_12 , на що вони погодилися.

Взявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_10 розробив план вчинення злочину, відповідно до якого вирішив залучити виконавцями умисного вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розподіливши при цьому між ними обов`язки.

На пропозицію ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодилися, вступивши у попередню злочинну змову, направлену на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розробили план вчинення злочину, розподілили ролі.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 в невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_10 в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю виготовлену саморобним способом - автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України.

Не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_10 вказану незаконно придбану вогнепальну зброю та бойові припаси до неї, у невстановленому місці, незаконно передав ОСОБА_9 для реалізації свого злочинного умислу, направленого на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 .

В свою чергу ОСОБА_9 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995р. та вищезазначеної Інструкції і Положення про дозвільну систему, без передбаченого законом дозволу незаконно придбав, отримавши від ОСОБА_10 вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5,45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК-90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України та після вчинення злочину спільно з ОСОБА_8 приховав на узбіччі автодороги сполученням «Черняхів - Забріддя», де в подальшому вказана зброя була вилучена в ході проведення огляду місця події від 04 - 05 червня 2019 року разом з не використаними в ході вчинення умисного вбивства бойовими припасами, а саме 18 патронів кал. 5,45 мм.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 року близько 22-ї години ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрілися у невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, для виконання розробленого раніше ними плану, на раніше заготовленому ОСОБА_8 мотоциклі «Suzuki», без реєстрації, проїхали до території ФОП « ОСОБА_13 », що по АДРЕСА_1 , де останні з урахуванням обстановки, вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_9 , дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів з нарізної стрілецької вогнепальної зброї - виготовленої саморобним способом автомату калібру 5, 45 мм. у бік ОСОБА_12 і таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням речовини головного мозку, яка утворилась в наслідок дії вогнепальної зброї, а саме кулі.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, ризики, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Так, судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи та зауважив, що після скоєного ОСОБА_8 намагався залишити місце вчинення злочину на транспортному засобі.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, обвинувачений ОСОБА_8 проживає за межами Житомирської області, зареєстрований на території АР Крим, тим самим має можливість залишити підконтрольну Україні територію. Також, перед затриманням ОСОБА_8 намагався втекти від поліції на мотоциклі, який використовувався під час вчинення злочину. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_8 було допущено порушення умов перебування в місцях попереднього ув`язнення, а саме в останнього вилучено мобільний телефон, який він зберігав в умовах СІЗО ДУ «ЖУВП №8», який міг використовуватись для перешкоджання кримінальному провадженню.
Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .
Вказання апелянтом на те, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтується виключно на припущеннях, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду в даному провадженні, де вирішується питання обґрунтованості продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 не отримував копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не спростовують висновків суду про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, в ухвалі суду зазначено, що клопотання у письмовому вигляді долучено до матеріалів справи, завчасно вручено обвинуваченим та розглянуто в судовому засіданні за участю обвинуваченого та його захисника.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Доводи апелянта про те, що судом не встановлено обгрунтованості підозри, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на стадії судового розгляду при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою перевіряється лише наявність ризиків відповідно до ст.331 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_8 має вже статус обвинуваченого, а не підозрюваного.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, тому підстав для скасування ухвали суду, яка є законною та обгрунтованою, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2021 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :