У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року
м. Київ

справа №337/2759/18
провадження № 51-3972ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 травня 2021 року,

встановив:

Зміст судових рішень, в тому числі оскарженого і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року клопотання виконувача обов`язків директора Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка ОСОБА_4 про продовження терміну перебування в Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено та продовжено ОСОБА_5 термін перебування в Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка, з

21 травня 2021 року по 30 червня 2021 року (включно) до закінчення ним 2-го курсу у 2020/2021 навчальному році.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 травня 2021 рокуапеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року, без зміни.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своєї скарги зазначає, що продовжуючи термін перебування неповнолітнього ОСОБА_5 в училищі з 21 травня 2021 року по 30 червня

2021 року, суд фактично незаконно позбавив свободи неповнолітнього без законних на те підстав, оскільки застосування примусу без вчинення особою злочину або суспільно-небезпечного діяння та визнання особи винною, неможливо.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 18 березня 2019 року до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,застосований примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків (професійного училища соціальної реабілітації), на строк 2 роки. Початок строку примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 постановлено відраховувати з моменту його доставки до спеціальної навчально-виховної установи.
21 травня 2019 року ОСОБА_5 було доставлено до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка.
03 лютого 2021 року виконувач обов`язків директора Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про проводження терміну перебування ОСОБА_5 в Макіївськомупрофесійному училищісоціальної реабілітації імені А.С. Макаренка строком на 40 днів, до закінчення 2-го курсу у 2020/2021 навчальному році, тобто до 30 червня 2021 року.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2021 року клопотання виконувача обов`язків директора Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка ОСОБА_4 задоволено та продовжено ОСОБА_5 термін перебування в Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка, з 21 травня 2021 року по

30 червня 2021 року (включно) до закінчення ним 2-го курсу у 2020/2021 навчальному році.
Суд першої інстанції, задовольняючи вказане клопотання, зазначив про те, що строк перебування неповнолітнього ОСОБА_6 у спеціальній навчально-виховній установі припадає на середину навчального процесу, та після звільнення останній не матиме змоги продовжити навчання у тому числі у будь-якому іншому професійно-технічному закладі освіти, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.
Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 97 Кримінального Кодексу України (далі КК України), суд може застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, до такої особи може бути застосовано такий примусовий захід виховного характеру, як направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.
Статтею 8 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні станови для неповнолітніх» визначено, що до професійних училищ соціальної реабілітації направляють неповнолітніх віком від 14 років. Дітей тримають у зазначених установах у межах встановленого судом терміну, але не більше трьох років.

Відповідно до п. 31 Положення про професійне училище соціальної реабілітації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №859 від 13 жовтня 1993 року, до училищ направляються діти віком від 14 до 18 років. Лише у виняткових випадках, якщо це необхідно для завершення навчального року або професійної підготовки, строк перебування в установі за рішенням суду може бути продовжено до 19 років.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»№2 від

15 травня 2006 року також зазначено, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні станови для неповнолітніх» від 24 січня 1995 року до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляють неповнолітніх віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації - віком від 14 років.

Учнів тримають у зазначених установах у межах установленого судом строку, але не більше трьох років: у загальноосвітніх школах соціальної реабілітації - до досягнення ними 14 років, у професійних училищах соціальної реабілітації - 18 років, а у виняткових випадках (якщо це необхідно для завершення навчального року або професійної підготовки) за рішенням суду - відповідно 15 і 19 років.
Повноліття ОСОБА_5 досягне ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальний термін перебування його в училищі з 21 травня 2021 року до 30 червня 2021 року становитиме 2 роки 40 днів, що не перевищує строків, встановлених п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, питання щодо продовження терміну перебування у вищевказаному професійному училищі соціальної реабілітації для закінчення 2-го курсу навчального року ініціював сам ОСОБА_5 , про що свідчать заяви останнього як на адресу голови педагогічної ради училища, так і на адресу суду першої інстанції. Заява ОСОБА_5 розглянута на педагогічній раді училища та прийнято рішення звернутися до суду з відповідним клопотанням.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник навчальної установи ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_5 з власної ініціативи написав заяву про продовження відносно нього заходів виховного характеру, на теперішній час він отримує професію.
Також, ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив, що бажає закінчити навчання для того, щоб отримати освіту.
Дослідивши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне рішення на користь неповнолітнього ОСОБА_5 , яке належним чином мотивоване.
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора аналогічні тим, що наведені в його касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 травня 2021 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3