Номер провадження1-кп/754/1249/21
Справа №756/8473/19
У Х В А Л А
Іменем України

22 грудня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0002395 від 01.04.2019 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.3 КК України, кожного,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

до Деснянського районного суду м. Києва 16.11.2021, після апеляційного перегляду, надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0002395 від 01.04.2019 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 3 КК України, кожного (а.п.47).
Ухвалою суду від 17.11.2021 по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання (а.п. 49).

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки наявні всі правові підстави. На судовий розгляд викликати сторін кримінального провадження.
Сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду з посиланням на зміст ухвали Київського апеляційного суду від 27.10.2021, де вказано, що обвинувачення фактично викладено відповідно до диспозиції ч.3 ст.152 КК України у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010. Проте вказана редакція Закону на момент вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення вже не діяла. Встановлені апеляційним судом обставини порушують право обвинувачених на захист та перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до висновку про повернення обвинувального акта прокурору за наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 314 ч.3 п.3 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, передбаченими ст.7 КПК України, таким як верховенство права і законність.
Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 13 обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст. 110 ч.4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Таким чином, відповідно до норм КПК України обвинувальний акт це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, який відповідно до ст. 291 КПК України складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Із вимог ст. 291 ч.2 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені пп. 1-9 цієї частини вказаної статті.
Дослідивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 3 КК України, кожного, та ухвалу Київського апеляційного суду від 27.10.2021,суд приходить до висновку, що він не відповідає вимог ст. 291 ч.2 КПК України.
Так, відповідно до ст. 291 ч.2 п.5 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, а саме:
- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;
- правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
- формулювання обвинувачення.
З викладеної норми закону вбачається, що обвинувальний акт повинен містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ст. 291 КПК обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначаються в обвинувальному акті у формі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Об`єктивна сторона злочину викладається з посиланням на конкретні дії (бездіяльність) обвинуваченого, що ставляться йому в провину, які б відповідали диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність та вказували б на наявність у діянні складу злочину. Дотримання стороною обвинувачення вказаних вимог процесуального закону щодо змісту обвинувального акта створює необхідні умови для реалізації права особи на справедливий суд та ефективний захист від висунутого обвинувачення.

В даному випадку слідча ОСОБА_8 в обвинувальному акті виклала фактичні обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.3 КК України. При цьому з викладених стороною обвинувачення фактичних обставин вчиненого злочину, а також формулювання обвинувачення, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, вступили у статеві зносини з потерпілою із застосуванням насильства та використанням безпорадного стану потерпілої, тобто обвинувачення фактично викладено відповідно до диспозиції ст.152 ч.3 КК України у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010, яка, на момент вчинення обвинуваченими кримінального провадження, вже не діяла.
В свою чергу, диспозиція частини 3 статті 152 КК (в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017, діючої на момент вчинення обвинуваченими злочину) викладена у такій редакції: зґвалтування, вчинене групою осіб, або зґвалтування неповнолітньої особи. Поняття «зґвалтування», яке вживається за змістом статті 152 КК, розтлумачено у частині 1 цієї статті, згідно з якою зґвалтуванням є вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи.

Однак, у висунутому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинуваченні не зазначено у чому полягає об`єктивна сторона вчиненого ними злочину, не вказано які конкретно дії відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 152 КК вони вчинили (Т.№1 а.п 2-8).

Суд звертає увагу на те, що викладення обвинуваченнявідповідно до диспозиції ст.152 ч.3 КК України у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010, яка на момент вчинення обвинуваченими кримінального провадження, вже не діяла порушує право обвинувачених на справедливий судовий розгляд в аспекті забезпечення їм права на захист.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва (Київська місцева прокуратура №5) ОСОБА_9 , в порядку ст. 36 ч.2 п.13 КПК України, погодилася з обвинувальним актом в кримінальному провадженні №0002395 від 01.04.2019, та затвердила його 25.06.2019 (Т.№1 а.п.2-8), чим допустила порушення права обвинувачених на захист, яке належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.
Право підозрюваного (обвинуваченого) на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для спростування підозри або обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні (ст. 59, ч.2 ст. 63, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 20 КПК України).

Порушення права на захист завжди означає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку та інших рішень у провадженні.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10. 2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Окрім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Обвинувальний акт з встановленими порушеннями, не може бути призначений до судового розгляду, оскільки їх усунення прокурором на наступних стадіях провадження не передбачено законом.
Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість призначення кримінального провадження №0002395 від 01.04.2019 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 3 КК України, кожного, до судового розгляду та приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акта в даному кримінальному провадженні прокурору, який направив його до суду, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.
Таким чином, повернення обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати нормам ст. 2 КПК України, а саме завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в :

клопотання сторони захисту - задовольнити.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0002395 від 01.04.2019 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч.3 КК, кожного, повернути прокурору Оболонської окружної прокуратури міста Києва (Київська місцева прокуратура №5), який направив його до суду.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Повний текст ухвали оголошений 24.12.2021 о.14:15год.

Суддя: ОСОБА_1