ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/263/21 Номер провадження 11-кп/814/1005/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Тульчинського р-ну Вінницької обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24 вересня 2021 року.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Приймаючи таке судове рішення місцевий суд врахував: наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_9 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує апелянту у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому органом досудового розслідування особливо тяжкому злочині, відсутність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, особу останнього, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 21 до 06 години, з покладенням на нього наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду та до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, у якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не вести перемови з використанням будь-яких засобів зв`язку з потерпілим та свідками.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що місцевим судом безпідставно продовжено строк його тримання під вартою, так як прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти таким ризикам.

При цьому, скарга обгрунтовується тим, що цим судом не враховано те, що: винуватість ОСОБА_9 не доведена та тяжкість вчинення злочину, у якому обвинувачується останній не може бути єдиною та достатнього підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; апелянт має місце реєстрації та постійне місце проживання з матір`ю, яка хворіє та потребує лікування у медичному закладі, що підтверджується довідками у матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які, посилаючись на законність оскаржуваного судового рішення, заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що захисник заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном із погрозою та застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого (розбої), поєднаному із проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 27 липня 2021 року, цей суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою місцевий суд також врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому органом досудового розслідування особливо тяжкому злочині, відсутність в апелянта міцних соціальних зв`язків, особу останнього, який неодружений, не працює, тобто не має легальних джерел доходу, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Колегія суддів звертає увагу що, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
При цьому, щодо доводів апелянта про те, що потерпілий та свідки вже надали показання суду, у зв`язку з чим, на думку обвинуваченого, відсутній ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, то такі доводи є неспроможними, оскільки як вбачається з журналу судового засідання місцевого суду, 27 липня 2021 року перед розглядом клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , судом першої інстанції ухвалено зобов`язати прокурора забезпечити явку свідків, які не з`явились у судове засідання та відповідно судом ще не допитувались. Крім того, слід зазначити, що кримінальне провадження на даний час не завершено, суд продовжує дослідження інших доказів, під час чого може брати участь потерпілий, та попереду стадія судових дебатів, де останній матиме змогу виступити стосовно висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, висловити думку з приводу призначення йому необхідного покарання, а тому колегія суддів погоджується з наявністю ризику того, що обвинувачений може незаконно впливати на недопитаних у кримінальному провадженні свідків, а також потерпілого, який є особою похилого віку, з метою зміни, викривлення показань останніх на свою користь.

Крім того, у контексті існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів, окрім наведеного судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, зауважує, що обвинувачений хоча і несудимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про системний характер протиправної поведінки ОСОБА_9 , та схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, незважаючи на невідворотність покарання.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України станом на день розгляду клопотання не зменшились, а тому посилання апелянта на їх відсутність є неспроможними.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.
Твердження сторони захисту про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
У свою чергу, апеляційний суд констатує, що задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинуваченого, а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, що знаходить безпосереднє відображення в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.
Обговорюючи доводи обвинуваченого щодо того, що його вина не доведена, то колегія суддів зазначає, що ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Так, питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, апеляційний суд не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів у цій частині.
Колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, зауважує, що відповідно до змісту обвинувального акту, пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованого йому злочину.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання з матір`ю, яка хворіє та потребує лікування у медичному закладі, то ці доводі не знаходять свого відображення у матеріалах провадження за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , стороною захисту до апеляційної скарги не додано та у судовому засіданні апеляційного суду не надано доказів, які б підтверджували наведені обставини, зазначені в апеляційній скарзі.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, оскаржувану ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4