пр. № 1-кп/759/1628/21
ун. № 759/7808/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000648 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

сторони кримінального провадження прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 , інші учасники потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000648 від 04.02.2020, з додатками відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, надійшов до Святошинського районного суду м. Києва із Київського апеляційного суду 11.11.2021.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, думку якої підтримала потерпіла, просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст.ст.32, 291 КПК України та відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та ухвалу Київського апеляційного суду від 25.10.2021, суд приходить до наступних висновків.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За змістом ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт обов`язково має містити, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення кримінального правопорушення, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вищевказані вимоги процесуального закону прокурором і слідчим виконано не було.

Так, за змістом ст. 126-1 КК України об`єктивна сторона домашнього насильства, полягає в систематичному вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Крім того, вказані дії мають характеризуватися прямим умислом.

Разом з тим, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення не містить відомостей про конкретні факти вчинення (час, дату, обставини) ОСОБА_3 домашнього насильства, які б складали систематичність.

Отже, в обвинувальному акті як формулювання обвинувачення, так і правова кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст. 126-1 КК України не ґрунтується на диспозиції її самої.

Більше того, даний обвинувальний акт вже перебував на розгляді Святошинського районного суду м. Києва, за результатами якого було ухвалено вирок від 08.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у виді одного року дев`яти днів позбавлення волі.

Проте, ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 даний вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2021 скасовано.

Скасовуючи вказаний вирок, у своїй ухвалі апеляційний суд вказав, що в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення не вказано всі необхідні обставини щодо місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення. Зокрема, не наведені конкретні епізоди вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 фізичного насильства щодо його матері ОСОБА_6 . Із формулювання обвинувачення не зрозуміло в чому проявилась систематичність вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства, не зазначено до яких наслідків, перерахованих у ст. 126-1 КК України, для потерпілої призвело застосування фізичного насильства обвинуваченим, що є кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. При цьому не зрозуміло чи включені епізоди застосування обвинуваченим фізичного насильства до потерпілої, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП чи йдеться про інші епізоди, за якими ОСОБА_3 не притягувався до відповідальності.

Вказані обставини мають істотне значення у кримінальному провадженні для правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки впливають на встановлення складу кримінального правопорушення в діях особи, а також на вирішення питання про співвідношення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, та кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Отже, вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхневого і неконкретного обвинувачення.

Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).

Завданням кримінального провадження є, зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.

Дані положення випливають і з п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_3 на захист.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення меж судового розгляду, а також його невідповідність вимогам закону щодо змісту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000648 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повернути прокурору Святошинської окружної прокуратури м. Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1