Справа № 162/293/21 Провадження №11-кп/802/683/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року, якою -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, не судимий,

звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.126 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілими.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

З ухвали суду вбачається, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 09.04.2021 близько 20 год 10 хв, діючи умисно, протиправно, маючи умисел на порушення недоторканості житла, без дозволу законного власника, шляхом зриву металевої скоби на вхідних дверях, проник до приміщення житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_11 , чим порушив гарантоване кожній особі право на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України.

Крім цього, 09.04.2021 близько 20 год 15 хв, знаходячись в приміщенні спальної кімнати житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , в який він незаконно проник, діючи умисно, протиправно, маючи умисел на завдання побоїв потерпілій ОСОБА_10 , наніс два удари кулаками обох рук в ділянку обличчя, внаслідок чого заподіяв останній фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій, доведеність вини обвинуваченого у їх вчиненні, вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону про кримінальну відповідальність. Свої доводи прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, необґрунтовано застосував положення ст.46 КК України до ОСОБА_8 , оскільки останній вчинив два окремих кримінальних проступки, які не мають ознак ідеальної сукупності злочинів. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених в ній, міркування обвинуваченого та захисника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. /ukr/4651-17|st370/">370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не в повному обсязі дотримані вказані вимоги закону.

Так, за змістом ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суддя має переконатися, що умови і підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Згідно зі статтями 45 - 48, ч. 1 ст. 97 КК України однією з умов звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше.

Особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи незняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна (п. 18 Постанови Пленуму верховного Суду України Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки від 04 червня 2010 року №7).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у послідовному вчиненні двох кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до положень ст. 33 КК України, якщо особою вчинено два або більше передбачених різними статтями КК України злочинів, за жоден з яких її не було засуджено, вчинене визнається сукупністю злочинів.

Сукупність злочинів може бути ідеальною та реальною.

Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК України.

Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно; г) за наявності усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК України.

Натомість реальна сукупність злочинів має місце в тому разі, коли особа в різний час (окремими) діяннями вчиняє два або більше злочинів, які мають різні склади і кваліфікуються окремо.

Реальна сукупність має місце і в ситуації більш тісного взаємозв`язку злочинів складових реальної сукупності, а саме коли один злочин є умовою для вчинення іншого.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування положень ст.46 КК України та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням потерпілих з обвинуваченим, з огляду на те, що ОСОБА_8 різними відокремленими одна від одної діями, щодо двох потерпілих, вчинив два кримінальні проступки, передбачені ч.1 ст. 162 та ч.1 ст.126 КК України, тобто передбачених різними статтями КК України, які віднесено до кримінальних поступків, що свідчить про наявність реальної сукупності злочинів, яка виключає можливість для застосування положень ст. 46 КК України, а отже доводи апеляційної скарги прокурора що відсутня обов`язкова ознака - вчинення злочину вперше, є законними та обґрунтованими.

Таким чином, постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням потерпілих з обвинуваченим на підставі ст. 46 КК України та закриваючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 162, ч. 1 ст. 126 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала Любешівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України та ст.9 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді