Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3796/19
номер провадження 1-кп/695/27/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження № 0000076 з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, інваліда ІІІ групи (загальне захворювання), раніше не судимого,
за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання прокурора (із зміною обвинувачення в суді) про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000076 за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_10 ..
Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_10 , 09 січня 2019 року близько 15 год. 00 хв., перебуваючи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , кулаком правої руки наніс один удар в обличчя (в районі губ) ОСОБА_6 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та садна верхньої губи, перелому зуба на верхній щелепі, синців обличчя.
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/11/363 від 18.10.2019 перелом зуба на верхній щелепі відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забійні рани та садно верхньої губи, синці обличчя до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та вказував, що по справі є достатньо доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні даного суспільно-небезпечного діяння і у суду є всі правові підстави для постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним типом нагляду.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала думку прокурора та пояснила, що 09.01.2019 р. вона була у себе вдома у літній кухні, коли до неї прийшов ОСОБА_10 , почав кричати та кулаком наніс удар їй по обличчю, внаслідок чого вибив їй зуб, розбив губу та вона мала синці. В результаті таких дій ОСОБА_10 потерпіла змушена була тривалий час лікуватися, а тому просила стягнути із законного представника особи, що вчинила суспільно-небезпечне діяння 6000.0 грн. матеріальної та 10000.0 грн. моральної шкоди.
Захисник потерпілої адвокат ОСОБА_7 підтримав прокурора та просив суд цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі.
Законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_8 пояснила суду, що вона неодноразово лікувала свого сина, в тому числі в Черкаській обласній психіатричній лікарні, однак лікування належного результату не дало. Проти задоволення цивільного позову ОСОБА_6 заперечувала, вказуючи що нею були вчинені усі заходи для лікування свого сина, а у події, що відбулася її вини немає.
Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечував у повному обсязі, вказуючи на численні порушення допущені правоохоронними органами при проведенні досудового розслідування по даному кримінальному провадженні. Так вина ОСОБА_10 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, належними доказами не доведена, адже відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР були внесені на підставі висновку спеціаліста, а не заяви потерпілої, при цьому сам висновок спеціаліста про характер тілесних ушкоджень був прийнятий до внесення відповідних відомостей до ЄРДР. За таких підстав кримінальне провадження підлягає закриттю. Що стосується цивільного позову, то матеріали справи не містять жодного належного доказу лікування потерпілої та відповідно витрат на таке лікування, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та належно не доведеними.
За погодженням з учасниками процесу, судом визнано недоцільно проводити допит ОСОБА_10 в зв`язку з його станом здоров`я та психічними вадами.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Факт вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, стверджується доказами, що містяться у матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні, зокрема:
- показаннями свідка ОСОБА_12 , даними в судовому засіданні, яка пояснила, що 09.01.2019р., близько 15.00 год. вона була у потерпілої вдома та помітила, як хтось зайшов у двір. Коли ОСОБА_6 вийшла, то побачила ОСОБА_10 та почала вимагати, щоб він вийшов з двору, в цей момент ОСОБА_10 несподівано підбіг до ОСОБА_6 та наніс їй один удар кулаком в обличчя, а потім вийшов з двору та кричав, що йому за це нічого не буде. Після удару ОСОБА_10 на обличчі ОСОБА_6 була кров;
- висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.01.2019р. за №05-8-01/11, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: забійні рани та садно верхньої губи, синці обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, перелом зуба на верхній щелепі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- висновком експерта №05-8-01/11/363 від 18.10.2019р., відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: забійні рани та садно верхньої губи, синці обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, перелом зуба на верхній щелепі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та не виключена ймовірність виникнення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за її участі;
- висновком експерта №05-8-01/11/365 від 21.10.2019р., відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: забійні рани та садно верхньої губи, синці обличчя, перелом зуба на верхній щелепі, та не виключена ймовірність виникнення виявлених тілесних ушкоджень від дії тупого предмета чи предметів, не виключено при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за участі свідка;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 від 10.09.2019р., яка вказала на обставини заподіяння їй ОСОБА_10 тілесних ушкоджень;
- протоколом огляд у предмета від 10.09.2019р., відповідно до якого з внутрішньої пам`яті флеш карти скопійовано відеозапис, на якому зафіксовано слідчий експеримент від 10.09.2019р. за участю потерпілої ОСОБА_6 та записано на оптичний DVD-R диск;
- постановою від 10.09.2019р. про визнання DVD-R диску, на якому зафіксовано слідчий експеримент від 10.09.2019р. за участі потерпілої ОСОБА_6 , речовим доказом;
- відеозаписом проведення слідчого експерименту від 10.09.2019 за участю потерпілої ОСОБА_6 яка вказала на обставини заподіяння їй ОСОБА_10 тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 10.09.2019р., яка вказала на обставини заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;
- протоколом огляд у предмета від 10.09.2019р. відповідно до якого з внутрішньої пам`яті флеш карти скопійовано відеозапис, на якому зафіксовано слідчий експеримент від 10.09.2019р. за участі свідка ОСОБА_12 та записано на оптичний DVD-R диск;
- постановою від 10.09.2019р. про визнання DVD-R диску, на якому зафіксовано слідчий експеримент від 10.09.2019р. за участі свідка ОСОБА_12 , речовим доказом;
- відеозаписом проведення слідчого експерименту від 10.09.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , яка вказала на обставини заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 389 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_10 дій та на теперішній час, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляв і виявляє ознаки хронічного психіатричного захворювання на шизофренію параноїдну з безперервним типом перебігу, частим загостренням параноїдної галюцинаторно-маячної симптоматики, вираженими проявами психопатоподібного дефекту особистості, що ускладнений вживанням канабіноїдів, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає йому приймати участь у слідчих діях та судовому процесі. З огляду на виявлені при теперішній експертизі психопатологічні феномени, враховуючи значну тривалість, неблагоприємність та безперервність перебігу шизофренічного процесу, з огляду на виявлені ознаки психоподібного дефекту особистості, що ускладнюється вживанням канабіноїдів, враховуючи особливості інкримінованих йому дій комісія проходить, до висновку, що ОСОБА_10 виявляє клінічні ознаки пасивного типу у суспільної небезпеки, у зв`язку із чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1 ст. 94 КК України).
Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" роз`яснив, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів (п. 3).
Згідно з ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
Таким чином, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, мало місце, воно було вчинене ОСОБА_10 в стані неосудності, на даний час ОСОБА_10 перебуває в такому ж стані, потребує надання примусових заходів медичного характеру, що стверджується висновком експерта-психіатра.
Враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності особи, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виходячи із абз. 2 п. 15 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Щодо доводів захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про початок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення не за заявою потерпілого, суд зауважує, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого із заявою, яка зумовлює визначені у ч. 1 ст. 477 правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі №288/1158/16-к.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 10.07.2019 р. звернулася із заявою до правоохоронних органів про залучення її як потерпілої у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №50000076.
Крім того, ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді наполягала на задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_10 .
Щодо вирішення заявленого ОСОБА_6 цивільного позову суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, несе інша фізична або юридична особа, визначена законом.

Частиною 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до законного представника ОСОБА_10 ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6000.0 грн., та моральної шкоди у розмірі 10000.0 грн., який мотивований тим, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_10 їй було нанесено тілесні ушкодження та заподіяно матеріальну шкоду, а оскільки ОСОБА_10 має психічні розлади, а про їх наявність знала ОСОБА_13 , яка є законним представником ОСОБА_10 , саме тому заподіяна матеріальна та моральна шкода має бути стягнута із законного представника, оскільки вона достовірно знаючи про психічні розлади сина не запобігла заподіянню шкоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Частина 2 ст. 1186 ЦК України, встановлює, що якщо шкода була завдана особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Правила даної норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати дані особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми та працездатними; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство.

Більше того, обов`язковою умовою застосування норм ч. 2 ст. 1186 ЦК України є доведення, що така особа, знаючи про психічний розлад не вжила заходів щодо запобігання вчинення шкоди.

Разом із тим у матеріалах справи відсутні належні докази, що ОСОБА_8 , яка проживала разом зі своїм сином ОСОБА_10 та достовірно була обізнана про його психічний розлад, про що вона не заперечувала і сама, надаючи показання суду, не вживала заходів щодо запобігання шкоди, внаслідок вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння.

Як вбачається із пояснень самої ОСОБА_8 вона постійно здійснює лікування свого сина, що також стверджується наданими нею довідками КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» від 20.08.2021 р. та від 29.12.2021 р.

Жодних належних доказів вини ОСОБА_8 у невжитті заходів щодо запобігання вчинення шкоди ОСОБА_10 матеріали справи не містять.

Крім того, потерпілою на виконання приписів частини першої статті 81 ЦПК не надано суду відповідних документальних підтверджень заявлених позовних вимог, тобто витрат на лікування у розмірі 6000.0 грн.

Надана позивачем довідка від 19.12.2019р. не є належним та достатнім доказом заявлених позивачем позовних вимог, оскільки не містить відомостей ні про розмір коштів, які були витрачені на лікування, ні відповідних відомостей про сплату вказаної суми. Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

При вирішенні питання стягнення моральної шкоди суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак вказуючи на необхідність стягнення із відповідача моральної шкоди, ОСОБА_6 не вказує докази чи конкретні обставини її заподіяння, як і належним чином не мотивує її розмір.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів вини ОСОБА_8 , у задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 слід відмовити.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру нормами чинного КПК України не передбачені.
Керуючись ст.,ст. 100, 369, 372, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст.ст. 19, 93, 94 КК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, примусові заходи медичного характеру, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду.
Запобіжний захід до ОСОБА_10 не обирати.
У задоволенні цивільного позову потерпілій ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі.
Речові докази:
- DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту від 10.09.2019 за участю потерпілої ОСОБА_6 та DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту від 10.09.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , що приєднані до матеріалів кримінального провадження, зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати віднести на рахунок держави
На ухвалу може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено та проголошено 25.01.2022 року о 17.00 год.