Справа № 567/907/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000109 від 22.06.2021р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Острог Рівненської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 06.12.2012р. Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці; 28.07.2016 р. Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 21.05.2018 р. Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців, на підставі ч.1 ст.71 КК України з врахуванням вироку Острозького районного суду Рівненської області від 28.07.2016р., шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначено остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі; 12.03.2021р. за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., після відбуття призначеного покарання на шлях виправлення та перевиховання не став та до зняття чи погашення судимості у передбачений законом термін, вчинив новий умисний злочин.

Так, ОСОБА_5 , діючи повторно, 22 червня 2021 року близько 09 год., маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, з використанням ключів, до яких мав вільний доступ та які зберігались у приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , незаконно заволодів автомобілем марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , та який був припаркований поблизу господарства за місцем проживання потерпілої, вартість якого, згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/118-21/5920-АВ від 29.06.2021р., становить 220 196,88 грн., та який відповідно до постанови КМУ №1029 від 26.09.2011р. та п.1.10 «Правил дорожнього руху України», являється механічним транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти розгляду кримінального провадження згідно ч.3 ст.349 КПК України, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та підтвердив обставини, викладені у складеному відносно нього обвинувальному акті. Пояснив, що у день та час, вказаний в обвинувальному акті він в ранковий час зайшов до житлового будинку в якому проживає його племінниця ОСОБА_4 , яка на той час спала, та без її дозволу взяв ключі від належного їй автомобіля марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з використанням яких він відчинив автомобіль та завів двигун. Автомобіль стояв поруч з будинком на проїжджій частині. В подальшому він зі своїм знайомим поїхав в напрямку Острозької районної лікарні та згодом вони разом поїхали в с.Грозів (Острозька ОТГ) Рівненського району Рівненської області. Пояснив, що після заволодіння автомобілем він не телефонував своїй племінниці та не повідомляв її про те, що він взяв належний їй автомобіль. Автомобіль він експлуатував близько години та залишив на території одного з домогосподарств в с.Грозів, де його того ж дня і виявили працівники поліції. Зазначив, що на телефонні дзвінки своєї племінниці ОСОБА_4 він не відповідав, оскільки їх не чув, так як в автомобілі грала гучно музика. Вказав, що не повернув автомобіль племінниці, оскільки через брак пального він цього не зміг зробити. Пояснив, що попросив у племінниці вибачення, у вчиненому розкаюється, усвідомлює, що вчинив негідно, просив його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження згідно ч.3 ст.349 КПК України, та пояснила, що ОСОБА_5 є її рідним дядьком, та вони проживають в одному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який поділений на дві частини. Зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який з вечора 21.06.2021 р. знаходився на дорозі поруч з житловим будинком по місцю її проживання. 22.06.2021 р. близько 10 год., після того як вона прокинулась, вона помітила відсутність належного їй автомобіля. Перевіривши, що ключі від автомобіля також були відсутні вона зрозуміла, що ключами і автомобілем заволодів її дядько ОСОБА_5 , оскільки останній мав вільний доступ до її помешкання. В подальшому вона пішла, щоб подивитись чи перебуває дядько по місцю свого проживання та не виявивши його почала йому телефонувати впродовж декількох годин з метою дізнатися чи відомо йому де її автомобіль, проте останній на телефонні дзвінки не відповідав. Вказала, що дозволу для ОСОБА_5 на використання та експлуатацію належним їй автомобілем вона не давала та ОСОБА_5 у неї такого дозволу не запитував, а тому близько обідньої пори зателефонувала до відділення поліції та повідомила про викрадення автомобіля. Того ж дня працівники поліції повідомили про те, що її автомобіль знайдено та через декілька днів працівники поліції повернули їй автомобіль цілим та неушкодженим. Пояснила, що ОСОБА_5 просив у неї вибачення з приводу своєї поведінки. При визначені міри покарання ОСОБА_5 покладається на розсуд суду, при цьому зазначила, що не вбачає за доцільне призначати йому реальну міру покарання. Зазначила про відсутність до обвинуваченого будь-яких претензій майнового та немайнового характеру.

Згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/118- 21/5920-АВ від 29.06.2021р. вартість автомобіля марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску, становить 220 196, 88 грн.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви злочину ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільненням від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він по місцю проживання характеризується посередньо, тимчасово не працює, раніше судимий та неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини.

Згідно довідок КНП «Острозька центральна районна лікарня» від 23.06.2021 р. ОСОБА_5 під спостереженням лікаря психіатра не перебуває, водночас перебуває під наглядом лікаря нарколога з діагнозом - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є визнання ним своєї провини та щире каяття.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив злочинів.

Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Острозьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, письмових скарг та заяв на його протиправну поведінку не надходило, раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, згідно рапорту ДОП сектору превенції ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 перебуває на обліку як особа відносно якої встановлено адміністративний нагляд. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 3 роки.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України, у виді конфіскації майна, суд у відповідності до ст.77 КК України не вбачає правових підстав для застосування такого додаткового покарання, оскільки ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування основного покарання з випробуванням.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 в ході судового розгляду не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1372,96 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373-374, 381-382 КПК України, -

ухвалив :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_5 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Повідомити ОСОБА_5 про те, що він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та попередити його, що він протягом іспитового строку не повинен вчиняти нового кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.

Речові докази :

- автомобіль марки марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 вважати їй повернутим;

- 2 (два) сліди фрагмента руки, які вилучено за допомогою липкої стрічки та зафіксовані на аркуші паперу, упаковані до сейф-пакету НПУ №ЕХР0283471 та передані на зберігання до камери схову ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили знищити;

- мобільний телефон марки «Хіоmі» синього кольору, захисний чохол синього кольору, картка платників податків, видана на ім`я ОСОБА_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , посвідчення водія НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 автомобіля марки «FIAT ULYSSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , гаманець червоного кольору із вмістом грошових коштів в сумі 109 грн., банківські картки, портфель чорного кольору, які поміщені до спецпакету НПУ №ЕХР0427298 вважати повернутими потерпілій ОСОБА_4 згідно її розписки.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1