Категорія:ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 187 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, судимого:
- 08.06.2000 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.145 ч.1, 140 ч.2, 46-1, 44 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України надано іспитовий строк 1 рік;
- 22.09.2000 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.140 ч.2, 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 роки, штраф 700 грн;
- 24.09.2001 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.140 ч.2, 185 ч.2, 43 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі; 05.03.2003 звільненого на підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2003 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 13 днів;
- 05.08.2003 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; звільненого 22.06.2007 по відбуттю строку покарання;
- 15.04.2008 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 20 вересня 2017 року звільненого по відбуттю строку покарання;
- 19.02.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.310 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України надано іспитовий строк 1 рік 6 місяців,
засуджений за ч.2 ст.187 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна;
- за ч.1 ст.357 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
- за ч.2 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2020 1 (один) рік обмеження волі, з врахуванням вимог ст. 72 КК України, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 11 листопада 2020 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.
Зараховано ОСОБА_8 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення з 31.10.2020 (з моменту його затримання) по 02.11.2020 (звільнення з ІТТ), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 31 травня 2020 року близько 17.00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, здійснив напад поєднаний із застосуванням насильства, небезпечний для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який виразився у поваленні останнього на підлогу та нанесенні трьох ударів кулаком руки в ліву ділянку обличчя потерпілого. Після цього, сидячи на потерпілому та утримуючи його таким чином, відкрито викрав, діставши із кишені його одягу, видані на його ім`я - банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , банківську картку АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_3 , банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «Ergo F243 Swift» чорного кольору імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 415 від 03.06.2020 - 243, 33 грн, спричинивши майнової шкоди на суму 243, 33 грн. та викравши офіційні документи, оскільки вищевказані картки перебувають в офіційному обігу, мають необхідні реквізити банку і містять інформацію, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, з метою подальшого незаконного використання, шляхом зняття із них грошових коштів.
Внаслідок вказаних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці лівої надбрівної дуги, синця навколо лівого ока з поширенням на ліву половину обличчя, садна на лівій виличній ділянці та в ділянці спинки носа зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта № 417 від 03.06.2020, зокрема: рана в ділянці лівої надбрівної дуги відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6 діб, решта ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Він же, повторно, 31.05.2020 в період з 17.38 год. по 17.40 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Акцент», що по вул. Даньшина, 2 м.Луцька, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи попередньо отриману, шляхом викрадення, банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 , шляхом проведення двох операцій із терміналом самообслуговування по придбанню товару, таємно викрав грошові кошти в загальній сумі 554,15 грн, спричинивши потерпілому майнової шкоди.
Він же, повторно, 31 травня 2020 року в період з 19.31 год. по 19.47 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Розмай», що по вул. Гнідавській, 63А м.Луцька, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи попередньо отриману, шляхом викрадення, банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 , шляхом проведення шести операцій із терміналом самообслуговування по придбанню товару, таємно викрав грошові кошти в загальній сумі 1372 грн, спричинивши потерпілому майнової шкоди.
Він же, повторно, 31 травня 2020 року в невстановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи за адресою: м. Луцьк, вул. Львівська, 75, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи попередньо отриману, шляхом викрадення, банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 , шляхом проведення трьох операцій по зняттю готівки із банкомату АТ КБ «Приватбанк», таємно викрав грошові кошти в загальній сумі 1366 грн, спричинивши потерпілому майнової шкоди.
Він же, повторно, 01 червня 2020 року в період з 10.42 год. по 10.55 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Торговий Павільйон», що по вул. Степовій, 54Б м.Луцька, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи попередньо отриману, шляхом викрадення, банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 , шляхом проведення чотирьох операцій із терміналом самообслуговування по придбанню товару, таємно викрав грошові кошти в загальній сумі 1215,1 грн., спричинивши потерпілому майнової шкоди.
Він же, повторно, 03.09.2020 близько 17.00 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, з сумки, що знаходилась в коридорі вказаної квартири, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 8A», імеі1: НОМЕР_7 , імеі2: НОМЕР_8 , належний потерпілій ОСОБА_11 вартістю 6500 грн. з сім-картою мобільного оператора «ВФ-Україна» НОМЕР_9 , яка матеріальної цінності для останньої не становить, спричинивши потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Вказує, що в обвинуваченого умисел на заволодіння банківськими картками потерпілого ОСОБА_10 виник після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які були нанесені не з метою відібрання у потерпілого майна, а у зв`язку з поведінкою потерпілого. Зазначає, що по епізоду викрадення мобільного телефону у ОСОБА_11 стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів щодо визначення вартості викраденого майна у потерпілої. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, кримінальне провадження по епізоду викрадення чужого майна, який кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, в решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу підтримували та просили скасувати вирок суду, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.357 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Зокрема, у поданій апеляції захисник стверджує, що дії ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, а кримінальне провадження за ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України.

Однак, апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються доказами у кримінальному провадженні.
Доводи сторони про неправильне визначення вартості викраденого мобільного телефону «Xiomi Redmi 8A», по епізоду таємного викрадення майна, який кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з тим, що в даному кримінальному провадженні не було призначено відповідну експертизу для визначення вартості викраденого мобільного телефону, є безпідставними та не приймаються апеляційним судом до уваги.
Так, приписи ч.1, п.6 ч.2 ст.242 КПК України визначають, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.
В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі 420/1667/18, зазначено, що імперативність п.6 ч.2 ст.242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розмір викраденого майна потерпілої ОСОБА_11 встановлений на підставі її пояснень.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 вересня 2020 року, дізнавач СД Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 прийняв усну заяву від ОСОБА_11 про те, що в період часу з 12 години 00 хвилин по 17 годину 00 хвилин 02.09.2020, невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , заволоділа мобільним телефоном «Xiomi Redmi 8A» вартістю 6 500 гривень.
Тому наведені твердження сторони захисту суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Також не заслуговують доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, оскільки умисел в обвинуваченого на заволодіння банківськими картками виник після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , які були нанесені не з метою відібрання у потерпілого майна, а у зв`язку з поведінкою ОСОБА_10 .
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Спростовуючи доводи сторони захисту в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Незгода сторони захисту з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 злочину, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне. Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанцій і вважає, що за встановлених судами обставин, дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України кваліфіковано правильно.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції поклав в його основу показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, будучи допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_10 показав, що 31 травня 2020 року близько 17.00 год. він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перебували у нього дома - в квартирі АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої (категорично зазначив, що нікого іншого з ними не було). Під час цього ОСОБА_15 попросила позичити їй кошти, однак він сказав, що у нього їх немає, тоді ОСОБА_14 повідомила, що він обманює, оскільки кошти є на його кредитній картці. ОСОБА_8 розізлився та відразу наніс удари кулаком в обличчя (близько трьох ударів), від чого він впав на землю (чи бачили це дівчата він не знає, оскільки в цей час вони знаходились в коридорі), а обвинувачений витягнув з його кишені сумочку та телефон «Ерго», забрав звідти банківські картки та залишив квартиру. Під час побиття він кричав, просив викликати поліцію, однак батько, який знаходився у іншій кімнаті та має вади зору не почув, потім він пішов до сусідів та викликав швидку допомогу та працівників поліції. На наступний день ОСОБА_14 повернула йому картку «Ощадбанк», звідки вона в неї не пояснювала. Після того, як він поновив картки, йому надійшли смс-повідомлення про зняття грошей. Збитки йому не відшкодовані, однак на даний час цивільний позов не заявляв. На суворій мірі покарання не наполягає.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 суду показала, що тривалий час (приблизно на протязі 2 років) була співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_8 .. Дати не пам`ятає (на початку літа 2020 року) вона разом з обвинуваченим, ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_10 відпочивали на квартирі останнього, разом вживали спиртні напої (всі вжили близько 1л горілки, були п`яні). Вона попросила потерпілого дати грошей, однак він відмовився, мотивуючи це їх відсутністю. На що ОСОБА_16 повідомила, що в потерпілого є банківські картки і є гроші. Тоді ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 удар рукою в ділянку обличчя, від чого той впав, обвинувачений сів на нього зверху та наніс ще декілька ударів (у теж місце), після чого, не встаючи з потерпілого, забрав з його одягу (звідки конкретно не бачила) барсетку з картками. Ствердила, що потерпілий під час його побиття кричав батькові (який є сліпим та знаходився в іншій кімнаті), щоб викликав працівників поліції. Вона першою втекла з квартири, а потім вийшли обвинувачений з ОСОБА_16 . В подальшому вони пішли в магазин «Акцент», купили продукти харчування та спиртне, розрахувавшись карткою ОСОБА_10 . Після чого, вони намагались зняти гроші з однієї з карток (біля «Нашого Краю» - не вийшло), їм допомогла ОСОБА_11 і вони ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ) зняли їх біля Політехнічного університету (знімали кілька разів), які витратили на продукти та спиртне. На наступний день ОСОБА_8 приніс продукти додому, зазначивши, що купив їх, розрахувавшись карткою потерпілого. Окрім того, зазначила, що бачила того дня у потерпілого мобільний телефон, потім побачила цей же телефон в обвинуваченого (знайшла в брюках останнього, де були і банківські картки 2-3 штуки), які, в подальшому повернула працівникам поліції.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Крім показань потерпілого та вказаного свідка, суд першої інстанції врахував фактичні дані протоколу слідчого експерименту від 02.06.2020 проведеного за участю понятих, під час якого свідок ОСОБА_13 розповіла про обставини скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 , вказала на місце його вчинення, відтворила механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та обставини викрадення належного потерпілому майна.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , оскільки вони в більшій частині не відповідають обставинам справи, зокрема, показанням потерпілого ОСОБА_10 , який дав чіткі та послідовні показання, що підтверджені як показаннями інших свідків, так і письмовими доказами.
Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч.2 ст.65 КК України).
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.
Так, з вироку вбачається, що судом дана належна оцінка ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_8 ..
При прийнятті судового рішення судом було враховано, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, під час іспитового строку, дані кримінальні правопорушення є умисними та, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорій відповідно, кримінального проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів, вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково, збитки не відшкодував, згідно характеристики дільничного офіцера поліції по місцю проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, щодо покарання, то потерпілий ОСОБА_10 не наполягав на суворій мірі, а потерпіла ОСОБА_11 наполягала на суворому покаранні, зважаючи на особу обвинуваченого, який,.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого місцевим судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Інші доводи апеляційної скарги захисника жодним чином не спростовують обґрунтованих висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: