Суворовський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кп/523/1002/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

04.01.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №0001695 від 01.12.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженої, не працюючої, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої:
21.09.2017р. Овідіопольським райсудом Одеської області за ч.3 ст.15,ч.2 ст.185 КК України до 2р. позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з випробуванням на строк 2р.;
25.02.2021р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.125 КК України до 6м. арешту,

07.12.2021р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.309 КК України до 3м. арешту,
обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок за встановлених органами дізнання (досудового розслідування) наступних обставин.

30.11.2021р., приблизно о 12год. 30хв., Сініка перебуваючи в магазині «Траш», розташованого по вул. Сем. Палія,82 в м. Одесі, в ході словесного конфлікту із охоронцем цього магазину ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останньому, дістала з кишені своєї куртки балончик засобу сльозоточивої та дратівної дії, який спрямувала та розпилила в обличчя ОСОБА_4 , чим заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку рогівки та кон`юктиви обох очей 1-ступеня, які не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм згідно з п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження №0001695, вважає доведеним, що Сініка вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування (дізнання) обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до заяви від 22.12.2021р., потерпілий ОСОБА_4 не заперечує щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без його участі. Потерпілій стороні також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України, у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті досудового розслідування обставини.

Згідно заяви від 22.12.2021р., обвинувачена Сініка в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також згідна із встановленим досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акту за її відсутності.

Сініка роз`яснено зміст встановлених у результаті досудового розслідування обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Сініка згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості Сініка, її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутністю підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_5 .

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина Сініка у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, доведена в повному обсязі.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, Сініка є особою раніше неодноразово судимою, скоїла нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, маючої постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працюючої.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , яка є особою раніше неодноразово судимою, скоїла нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, маючої постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працюючої, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з метою запобігання вчиненню обвинуваченою нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останньої можливе без її ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді штрафу.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ст.125 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді штрафу за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 373-374, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян-850гривень.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1