ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/419/21 Справа № 694/1521/21 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Звенигордського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , яке обґрунтоване відомостями зібраними органом досудового розслідування щодо причетності останнього до вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно ухвали Черкаського апеляційного суду від 31.08.2021 року матеріали кримінального провадження з даним клопотанням в порядку ст. 34 КПК України направлено до Катеринопільського районного суду Черкаської області.

Ухвалою слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП Головного управління поліції в Черкаській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 відмовлено.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що відсутність у матеріалах клопотання тексту підозри, незважаючи на зазначення слідчим про її вручення особі, унеможливлює визначення процесуального статусу особи щодо якої здійснюється розгляд клопотання, а також унеможливлює вирішення питання про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, оскільки з вимог ст. 184 КПК України вбачається, що тримання під вартою може бути застосовано лише до особи, яка має процесуальний статус підозрюваного чи обвинуваченого.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09.09.2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею в порушення вимог ч. 1 п. 1 ст. 178 КПК України не надано належної оцінки вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Вказує, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та підтверджується зібраними доказами.
Підозрюваний ОСОБА_7 , вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що свідчить про те, останній під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду.
На даний час у кримінальному провадженні ще не допитані усі свідки. Також, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування на свідків у кримінальному провадженні.
Крім того, сторона обвинувачення звертає увагу на : наявність вагомих доказів на вчинення підозрюваним ОСОБА_7 , інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України до шести років позбавлення волі; вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , підозрюваний має стан здоров`я, достатній для продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Вказані вище обставини прямо вказують на необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , в тому числі з метою забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.
Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст.178 КПК України).

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вказаних вимог.

Так, з наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись. При цьому, у судовому засіданні заслухані доводи прокурора, заперечення захисника, досліджені письмові матеріали клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином КПК встановлює три випадки набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. При цьому підозрюваною особа стає лише у разі здійснення щодо неї усіх передбачених Кодексом процедур з дотриманням встановленого порядку їх вчинення, що обумовлено вимогами ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 9 КПК.

Наданими до суду документами підтверджується обізнаність слідчого щодо місця проживання ОСОБА_7 , що зумовлює можливість для уповноважених осіб як безпосереднього вручення повідомлення про підозру так і опосередкованого набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Факт отримання ОСОБА_7 повідомлення про підозру від слідчого чи прокурора наданими матеріалами не підтверджується.

Згідно вимог КПК України, слідчий, прокурор, на виконання вимог ст. 11 і Глави 11 КПК України, надсилає чи вручає особі повістку про виклик для повідомлення про підозру, з наданням особі часу, необхідного для підготовки і прибуття за викликом, і лише внаслідок бездіяльності особи щодо обов`язкового з`явлення для проведення процесуальної дії, слідчий набуває права внесення відомостей про дату і час складання повідомлення про підозру, а особа внаслідок власної бездіяльності опосередковано набуває статусу підозрюваного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суду не надано належних доказів, що ОСОБА_7 завчасно, отримав повістку про виклик для повідомлення йому про підозру і він в зазначений в повістці день і час не прибув до слідчого чи прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В матеріалах справи відсутні докази внесення даних щодо повідомлення про підозру слідчим, прокурором до ЄРДР.

Отже, чинним КПК встановлено, що повідомлення про підозру має бути вручено у день його складання, оскільки це подія, яка має юридичне значення та наслідки для учасників кримінального провадження. Однак суду не надано належних доказів на підтвердження того, що слідчим належним чином було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 в день її складання.
Крім того, відповідно ст. 184 КПК України, запобіжний захід тримання під вартою може бути застосований лише до особи, яка має процесуальний статус підозрюваного чи обвинуваченого.
З урахуванням вимог глави 18 КПК України, обрання будь-якого іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу щодо особи процесуальний статус якої не є визначеним, також є неможливим.
Прокурор в апеляційній скарзі не спростував висновку слідчого судді, де чітко вказано про відсутність в матеріалах справи повідомлення про підозру особі, яка і стала підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора, а лише акцентував на ризиках, які передбачені ст. 177 КПК України.
При дослідженні матеріалів кримінального провадження № 0000905 внесеного в ЄРДР 27.08.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться повідомлення про підозру, яке вручене 28 серпня 2021 року ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні не зміг надати обґрунтовані пояснення щодо не надання копії повідомлення про підозру, яке було вручено ОСОБА_7 , слідчому судді, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, слідчий суддя при розгляді даного клопотання оголошував перерву в судовому засіданні для надання копії повідомлення про підозру та вручення копії клопотання ОСОБА_7 про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується протоколом судового засідання.
З матеріалів справи, вбачається, що прокурором було надано лише текст повідомлення про підозру, без дати складання та вручення особі, без підпису слідчого та прокурора.
Крім того, прокурором не надано ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції копії повідомлення про підозру, витяг з ЄРДР про дату та час повідомлення про підозру та докази про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 відповідно до ст. 278 КПК України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи, які вказані в апеляційній скарзі прокурора є необґрунтованими та безпідставними, і на підставі цього задоволенню не підлягають. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом детального дослідження в ході розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції та слідчим суддею надано на них обґрунтовані і мотивовані відповіді.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею суду першої інстанції розглянуто клопотання слідчого з дотриманням положень кримінального процесуального закону та прийнято законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, Апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2021 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2