Провадження № 1-кп/643/502/21
Справа № 643/3852/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
експерта - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006802 від 21.12.2019року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 20.12.2019 приблизно о 09:30год., перебуваючи у квартирі, за місцем свого мешкання, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходилась також і його знайома ОСОБА_4 , яка періодично співмешкала з останнім. Під час словесного конфлікту ОСОБА_6 виніс особисті речі ОСОБА_4 на сходовий майданчик, куди в подальшому вийшла остання, де у зв`язку з цією обставиною продовжила суперечку з ОСОБА_6 . Далі, ОСОБА_4 тримаючи у руках свої речі намагалась повернутися до тамбуру квартири, щоб взутися, однак ОСОБА_6 перегородив їй вхід своїм тілом. Після чого, ОСОБА_6 перешкоджаючи ОСОБА_4 увійти, в наслідок чого між ними почалася штовханина, в ході якої ОСОБА_6 , не передбачаючи через свою необережність заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , хоча міг і повинен був передбачати, штовхнув правою рукою в тулуб ОСОБА_4 на сходовий майданчик, із наданням тілу прискорення, від чого остання втратила рівновагу, та впала з послідуючим ударом об підлогу сходового майданчику ділянкою правого тазостегнового суглобу. В результаті спричиненого поштовху та послідуючого падіння ОСОБА_4 з ударом ділянкою правого тазостегнового суглобу об сходовий майданчик, остання отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої стегневої кістки зі зміщенням, яке, згідно висновку судово- медичної експертизи № 09/109-С/2020 від 14.01.2019 року за ступенем тяжкості, відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (відповідно до п.п. 2.2.1 «в», п. 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.128 КК України не визнав, не розкаявся, суду надав покази, що на нього було здійснено збройний напад з боку потерпілої, в руках у неї були пакети, сумки, в сумках гострі предмети, він захищався. ОСОБА_4 погрожувала, що посадить його у тюрму, а його матір здадуть в притулок. Він зачиняв двері до своєї квартири. Діяв в межах самозахисту. 20.12.2019року, з ранку він знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1 , о 9год.22.хв. прийшла ОСОБА_4 з роботи, яка працювала в магазині «Продукти» нічним продавцем, вона була у нетверезому стані. Із ОСОБА_4 у них були відносини. Коли вона прийшла, він запропонував їй поїсти, помитися та лягти спати, на що вона почала висловлюватись нецензурною лайкою. Йому це все набридло, тому він сказав їй уходити. Він виставив сумки з її речами на сходовий майданчик, куди в подальшому вийшла потерпіла, де продовжила суперечку з ним. Після чого, ОСОБА_4 тримаючи у руках свої речі почала штовхати його в тамбур квартири, намагалася повернутися до квартири, він перегородив собою їй прохід, тримався руками за отвір дверей, щоб не пустити її до квартири, на що ОСОБА_4 впиралася руками і ногами та штовхала його. Коли він не зміг втриматися, він її відштовхнув. Він не міг передбачити, що вона впаде від його протистояння. Цивільні позови прокуратури в інтересах КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» Харківської міської ради про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілої та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди не визнав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.128 КК України, його вина підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, які безпосередньо були досліджені в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що вранці 20.12.2019року вона прийшла додому до ОСОБА_6 з яким співмешкала, щоб забрати свої речі. Зібравши свої речі в сумки, поставила їх у коридор та сказала ОСОБА_6 , що її не влаштовують такі стосунки з ним і вона йде від нього та попрохала його викликати по телефону таксі. Після чого він зайшов до кімнати де вона сиділа в креслі, почав над нею махати руками, висловлюватися в її бік нецензурною лайкою. Потім вона вийшла в коридор та побачила, що немає її речей, вийшовши на сходовий майданчик вона побачила там свої пакети, взявши їх, попрохала ОСОБА_6 зайти до квартири, щоб взутися. В той момент коли вона намагалася зайти до тамбуру квартири, щоб взутися, ОСОБА_6 із силою штовхнув її, від чого вона впала, він зняв з неї тапки та зачинив двері. Від болю вона кричала, на крики вийшли сусіди, намагалися їй допомогти, викликали швидку. Заявлений цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди просила задовольнити та стягнути з обвинуваченого витрати понесені на лікування у розмірі 38020,76грн., вартість пошкодженого телефону у розмірі - 2899,00грн., суми втраченого заробітку у розмірі - 18892,00грн., моральну шкоду у розмірі- 150000,00грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00грн.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 її сусід, їх квартири розташовані на одному сходовому майданчику. Взимку 2019року, точної дати не пам`ятає, вона знаходилась вдома, почула крики, вийшла з квартири та побачила біля ліфта на сходовому майданчику потерпілу, яка лежала та кричала, скаржилася на біль. Сусід знизу викликав швидку. Потерпіла була у стані алкогольного сп`яніння, від неї було чути запах алкоголю. Приблизно через 5 хвилин вийшов ОСОБА_6 , потерпіла лаялась на нього. Що трапилось з потерпілою, остання не говорила. До цього, потерпілу вона бачила декілька разів у під`їзді разом з ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що вранці, приблизно о 9-00год.- 10-00год., дати не пам`ятає, він знаходився у квартирі, розташованій на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , почув крики жінки. На крики він побіг на другий поверх, де побачив жінку, яка лежала на підлозі на сходовому майданчику, він викликав швидку. Потім з квартири вийшов ОСОБА_6 , який запропонував допомогу, жінка мала агресивне відношення до нього, скаржилася на нього. Вона казала, що ОСОБА_6 її штовхнув, і як вона відчуває, що в неї мабуть перелом. Ще виходила сусідка, якій він повідомив що викликав швидку. Потерпіла була в емоційному стані, видно було, що їй боляче. Потерпіла висловлювалась в бік ОСОБА_6 нецензурною лайкою.

Окрім показань потерпілої та свідків, судом досліджено письмові докази по кримінальному провадженню, якими підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заявою ОСОБА_4 до Московського ВП ГУНП в Харківській області від 20.12.2019 про вжиття заходів щодо ОСОБА_6 , який 20.12.2919, приблизно о 09год.30хв. за адресою: АДРЕСА_1 наніс їй тілесні ушкодження.

Рапортом, що вилучений з бази «Армор» з якого убачається, що о 10 год. 13хв. 20.12.2019 надійшло повідомлення зі служби 102 від лікаря Бруско, бригада 401 ОСОБА_11 про те що 20.12.2019 о 10год.13хв. за адресою: АДРЕСА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , діагноз закритий перелом шийки правого стегна?, алкоголь? Пояснення: біля 09-00год. штовхнув співмешканець ОСОБА_6 у другому під`їзді, біля квартири 44.

Випискою з медичної картки стаціонарного хворого №19301 від 04.01.2020р. з якої вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР з 20.12.2019р до 04.01.2020р. з діагнозом: закритий перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням. Аналіз крові на вміст алкоголю 20.12.2019р. позитивний 0,99 ‰.

Висновком експерта №09/109-С/2020 від 16.01.2020, відповідно до якого, у ОСОБА_4 мають місце закритий перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням, це ушкодження утворилося від ударної дії тупих твердих предметів та могло бути отримане не пізніше строку звернення потерпілої до лікувальної установи. По ступеню тяжкості це ушкодження відноситься до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Протоколом огляду речей від 14.02.2020, відповідно до якого оглянуто СD-R диск, на якому знаходиться один файл з відеозаписом. На відеозаписі, який міститься на файлі під назвою 1 (2020-02-14 at 18.44.01) відображено, в правому верхньому куті запис «20-12-2019 09:20:50». Камера відеоспостереження направлена на сходовий майданчик другого поверху. На відеозаписі видно, як чоловік одягнутий у синю футболку та чорні шорти, зовні схожий на ОСОБА_6 виходить з квартири та ставить сумки на сходи. Далі, на відеозаписі видно як з квартири виходить жінка, одягнута у чорну куртку та чорні штани, зовні схожа на потерпілу, бере сумки, та намагається повернутися до квартири, але чоловік перегородив їй дорогу, та не впускає до квартири. Після чого, чоловік зовні схожий на ОСОБА_6 штовхає правою рукою потерпілу, внаслідок чого остання падає на підлогу на правий бік. Далі чоловік зовні схожий на ОСОБА_6 зачиняє двері, залишивши потерпілу на сходовому майданчику. Оглянутий СD-R диск поміщений у конверт з написом: «тілесні ушкодження за адресою: м.Харків, вул.Гвардійців Широнінців,22».

Постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 14.02.2020, відповідно до якої СD-R диск з написом «тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_3 » визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відеозаписом СD-R диску, на якому міститься відеозапис подій, що мали місце 20.12.2019року за адресою: АДРЕСА_3 , який був переглянутий в судовому засіданні та співпадає з встановленими обставинами, викладеними у протоколі огляду речей від 14.02.2020року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.02.2020 за участю потерпілої ОСОБА_4 та фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_4 зазначила, що 20.12.2019 вона знаходилась вдома у свого співмешканця за адресою: АДРЕСА_1 , де у них виник конфлікт. В ході конфлікту, співмешканець ОСОБА_6 виніс її речі на сходовий майданчик. ОСОБА_4 хотіла повернутися до квартири, але ОСОБА_6 стояв у проході та перегороджував їй прохід, після чого відштовхнув її правою рукою у плечову ділянку. Від поштовху ОСОБА_4 впала на провий бік, в результаті чого отримала тілесні ушкодження. На фото зображено, як ОСОБА_4 вказує на механізм нанесення їй поштовху та її падіння на підлогу.

Висновком судово-медичного експерта № 09/381-С/2020 від 20.02.2020, відповідно до якого у ОСОБА_4 мають місце закритий перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням, це ушкодження утворилося від ударної дії тупих твердих предметів та могло бути отримане не пізніше строку звернення потерпілої до лікувальної установи. Показання ОСОБА_4 на які вона посилається під час проведення слідчого експерименту, та в протоколі її допиту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні сторона захисту просила суд визнати недопустимими наступні докази, а саме:

- протокол огляду речей від 14.02.2020 року, складений слідчим Московського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_12 , в якому неповно відображені фактичні обставини події відповідно до відеофайлу, що міститься на СD-R диску, що є порушенням ч.2 ст. 100, ст.ст.104, 237 КПК України. Крім того, до протоколу огляду речей в якості додатку долучено фототаблицю, однак, в порушення вимог ст.ст. 100, 104, 105 КПК України в протоколі не зазначено про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання;

- протокол проведення слідчого експерименту від 19.02.2020 року за участю

потерпілої ОСОБА_13 з тих підстав, що слідчий експеримент було проведено без участі спеціаліста, а саме судово-медичного експерта, що відповідно, ставить під сумнів повноту відображення фактичних обставин події під час проведення слідчої дії. До протоколу слідчого експерименту від 19.02.2020 року в якості додатку долучено фототаблицю. При цьому, в порушення вимог частин 2, 3 ст.104 КПК України в протоколі не зазначено про фіксування процесуальної дії з допомогою технічного засобу. В протоколі невірно вказано місце проведення слідчої дії, невірно вказані дані щодо року народження потерпілої ОСОБА_4 а також не вказані дати народження понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . В протоколі не зазначено наявність зауважень і доповнень з боку учасників процесуальної дії, учасниками слідчої дії не поставлені підписи в нижній частині кожного аркуша даного протоколу. В порушення вимог ст.105 КПК України в протоколі не вказано про долучення до нього будь-яких додатків, хоча фактично до протоколу в якості додатків долучено фототаблиці. Крім того, в порушення ч.3 ст.105 КПК України один аркуш фототаблиці до протоколу не засвідчено підписом слідчого поліції, яким виготовлено дану фототаблицю;

- висновок експерта судово-медичної експертизи ХОБСМЕ №09/381-С/2020 від 20.02.2020 року, з тих підстав що в порушення вимог Інструкції з проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ від 17.01.1995 року №6, дану експертизу було оформлено як первинну, хоча фактично це є додаткова експертиза. Слідчий експеримент 19.02.2020 року, який ліг в основу висновку експерта, було проведено без участі судово-медичного експерта, що ставить під сумнів обґрунтованість висновку судово- медичного експерта. Висновок експерта проведено на підставі доказів які не відображають фактичні обставини події.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про недопустимість вищезазначених доказів та вважає їх хибними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд вважає, що всі зазначені у вироку суду докази відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому діючим КПК та підтверджують існування обставин, які мали значення для цього кримінального провадження, оскільки в своїй сукупності доводять наявність вини обвинуваченого в заподіянні необержного середньої тяжкості тілесного ушкодження, при обставинах, встановлених судом.

При цьому, процесуальні дії та складені за їх наслідками протоколи огляду речей та протокол проведення слідчого експерименту, в цілому відповідають за своєю формою та змістом вимогам ст.ст.104-107, 237, 240 КПК України, та в них відсутні будь-які зауваження учасників, щодо виявлених порушень під час проведення слідчих дій, які б були підставою для суду визнати ці докази недопустимими та неналежними.

Висновок експерта №09/381-С/2020 від 20.02.2020 належним чином обґрунтований, містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, відповідає за своїм змістом вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

Крім того допитаний в суді експерт ОСОБА_8 пояснив, що є лікарем судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, стаж роботи з 1989 року. На підставі постанов слідчого ним проведені судово-медичні експертизи №09/109-С/2020 від 16.01.2020року, №09/381-С/2020 від 20.02.2020 потерпілої ОСОБА_4 , за результатами яких було складено висновки. Під час проведення експертиз ним вивчались постанови слідчого, медична документація, протокол допиту потерпілої та протокол слідчого експерименту. При проведенні слідчого експерименту він участі не приймав. Будь-яких інших документів, відео не досліджував. Для проведення експертизи було достатньо даних, які йому були надані. Оцінку матеріалам кримінального провадження не надавав. Після перегляду у судовому засіданні відеозапису, він повністю підтвердив висновки щодо механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілою як і встановлену ступень тяжкості, та його думка не змінилась.

Таким чином, пояснення експерта в суді жодним чином не спростовують даних, які були викладені ним у висновках, а навпаки підтверджують правильність проведення експертиз, якими достовірно було встановлено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, встановлено ступінь тяжкості та визначено механізм їх утворення.

Доводи захисника про те, що Слідчий експеримент 19.02.2020 року, який ліг в основу висновку експерта, було проведено без участі судово-медичного експерта, а отже висновок експерта має бути визнаний недопустимим доказом, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент проведено відповідно до вимог ст. 240 КПК та у присутності понятих. Про проведення слідчого експерименту складено протокол, у якому докладно викладено умови і його результати, протокол підписано потерпілою ОСОБА_4 та понятими. Участь експерта в проведенні цієї слідчої дії відповідно до ст.240 КПК України не є обов`язковою. Тому посилання захисника, щодо недопустимості висновку експертизи є неспроможними.

Показання потерпілої ОСОБА_4 щодо заподіяння їй ОСОБА_16 тілесних ушкоджень за обставин встановлених вище у вироку, є чіткими та послідовними, такими, що узгоджуються, як з показаннями свідків, наданими під час розгляду справи, так і з дослідженими письмовими доказами та відео.

За таких підстав, вищезазначені докази в їх сукупності об`єктивно вказують на факт виникнення конфліктної ситуації між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що визнається і не оспорюється ОСОБА_6 , та що в подальшому призвело до необережного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_4 .

Обвинувачений не визнаючи свою провину, посилався на те, що його дії були спрямовані на протистояння та опір ОСОБА_13 у відповідь на застосування нею сили, він оборонявся, що суперечить матеріалам провадження та не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За положеннями ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України, ці умови полягають у такому: оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Так, як в ході досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження судом, встановлено наявність конфліктної ситуації між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , при цьому, характер завданих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, порядок їх завдання, тривалість фізичного впливу відносно останньої та відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, характерних для самооборони, дають підстави дійти висновку про те, що обвинувачений не перебував в стані необхідної оборони.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , зважаючи на свій фізичний та фізіологічний стан (середнього росту, фізично розвинений, не перебував під дією алкоголю, чи інших препаратів, які знижують реакцію, чи погіршують орієнтацію в просторі, погіршують роботу вестибулярного апарату), перед поштовхом правою рукою в тулуб потерпілої ОСОБА_4 мав зважити на фізичний та фізіологічний стан потерпілої, (як вказує обвинувачений та вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_4 перебувала в стані алкогольного сп`яніння), мав передбачати, що після поштовху, потерпіла, в руках якої були пакети, може втратити рівновагу та впасти, та при падінні може вдаритися об підлогу сходового майданчику.

Таким чином, суд вважає підтвердженим той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 носили активний характер, були протиправними, хоча і не мали цілеспрямованого характеру, а між його діями і їх наслідками існує причинний зв`язок, а самі наслідки у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості були спричинені потерпілій ОСОБА_4 з необережності.

З урахуванням вищевикладеного та конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у скоєнні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження повністю доведена, та кваліфікує його дії за ст.128 КК України.

Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно класифікації злочинів, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин.

Вивченням в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він не одружений, не працює, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

До того ж, Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує, що останній обвинувачується у скоєнні нетяжкого кримінального правопорушення, дані, які характеризують його особу, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, ставлення його до скоєного, не відшкодування шкоди потерпілій, та приходить до висновку про те, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

При розв`язанні цивільного позову ОСОБА_4 , суд виходить з вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і вважає, що незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує, що внаслідок протиправних дій останнього, потерпілій заподіяна шкода немайнового характеру, внаслідок її моральних та фізичних страждань, з врахуванням вимог розумності і справедливості, визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілій в розмірі -65 000,00 гривень.

При визначенні розміру майнової шкоди, з урахуванням наданих потерпілою доказів на придбання ліків та медичних матеріалів, а саме чеків, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої майнової шкоди у розмірі 37 243грн.86коп. В іншій частині позов, задоволенню не підлягає у зв`язку з ненаданням потерпілою ОСОБА_4 доказів на підтвердження понесених витрат.

Що стосується вимог ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн., слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 306/1198/17 від 08 квітня 2020 року.

Так цивільним позивачем надано договір про надання правової допомоги від 06.03.2020, укладений між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 , відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується своєчасно сплачувати кошти за надану допомогу в розмірі та порядку, передбачених розділом 4 цього договору. Згідно п. 4 договору «Порядок оплати» за виконання зобов`язань, передбачених даним договором, замовник зобов`язується не пізніше 10 днів з дня підписання цього договору сплатити гонорар у розмірі 10000,00грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_4 дійсно понесла витрати на правничу допомогу не надані та матеріали справи таких не містять.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_17 витрат на професійну (правничу) допомогу.

Цивільний позов прокурора в інтересах КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» Харківської міської ради до ОСОБА_6 про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 5261грн.70коп. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 і п.3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я у розмірі фактичних витрат на лікування потерпілого від цього злочину, які зараховуються до відповідного бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад (постанова КМУ від 16.07.1993 № 545).

Відповідно до довідки-розрахунку КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» Харківської міської ради сума витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 становить - 5261грн.70коп.

Приймаючи рішення про стягнення вказаної суми з обвинуваченого, суд керується Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_4 від діяння ОСОБА_6 , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

У відповідності до вказаного нормативного документа, кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, стягуються в розмірі фактичних витрат цього закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Вказані витрати, понесені закладом охорони здоров`я по факту знаходження та лікування потерпілої повністю підтверджуються наявним розрахунком.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 240 годин.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 37 243грн.86коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 65 000грн.00коп.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов прокурора в інтересах КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» Харківської міської ради до ОСОБА_6 про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» Харківської міської ради витрати на лікування потерпілої ОСОБА_4 в сумі- 5261грн.70коп. (р/р UA 0038500 в ДКСУ м.Київ, ).

Речові докази:

- СD-R диск з написом «тілесні ушкодження за адресою: м.Харків, вул.Гвардійців Широнінців,22» - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1