Провадження № 1-кс/201/3020/2021
УХВАЛА
Іменем України

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000841 від 07.10.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що 06.10.2021 року до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби "102" про те, що 06.10.2021 року приблизно о 14:33 год., за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, 16, експертом сервісного центру №1242 під час перевірки автомобіля марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , наданий для перереєстрації гр. ОСОБА_5 , виявлено зміну ідентифікаційного номеру двигуна.
06.10.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000841 за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ст.290 КК України.
В ході огляду 06.10.2021 року в період часу з 15 год. 40 хв. по 16 год. 10 хв. за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, 16 у сервісному центрі № 1242, виявлено транспортний засіб марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в. синього кольору, VIN НОМЕР_2 , який добровільно для огляду надала власниця гр. ОСОБА_4 , в якому вбачаються зміни в ідентифікаційному номері двигуна. Даний автомобіль було вилучено до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, також ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на ім`я ОСОБА_4 , серія НОМЕР_3 від 05.10.2012 року.
У зв`язку з необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно вищевказаний автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про його реєстрацію, з метою запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, дав пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у клопотанні.
Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила і просила у його задоволенні відмовити в частині накладання арешту шляхом позбавлення права на користування, залишивши їй вказане право з передачею автомобіля їй на відповідальне зберігання.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до таких висновків.
З матеріалів клопотання встановлено, що 06.10.2021 року до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби "102" про те, що 06.10.2021 року приблизно о 14:33 год., за адресою: м. Дніпро, пр. Праці, 16, експертом сервісного центру №1242 під час перевірки автомобіля марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , наданий для перереєстрації гр. ОСОБА_5 , виявлено зміну ідентифікаційного номеру двигуна.
06.10.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до ЄРДР за № 0000841 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
06.10.2021 року під час огляду вилучено автомобіль марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в. синього кольору, VIN НОМЕР_2 ; ключ до вказаного транспортного засобу і свідоцтво про його реєстрацію.
Постановою дізнавача від 07.10.2021 року автомобіль марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в. синього кольору, VIN НОМЕР_2 ; ключ до вказаного транспортного засобу і свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.10.2012 року власником вказаного автомобіля є ОСОБА_4 .
Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, автомобіль марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , 2005 р.в. синього кольору, VIN НОМЕР_2 ; ключі до вказаного транспортного засобу і свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами, оскільки перелічене майно є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У зв`язку з вище викладеним, а також необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер двигуна та номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення, необхідне накладання арешту на тимчасово вилучене майно з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів, керуючись ст. ст. 40-1, 131-132, 170-171, 300 КПК України.
Прокурором в судовому засіданні доведено існування таких обставин, а клопотання прокурора в цій частині щодо накладання арешту на автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію відповідає вищезазначеним нормам закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000841 від 06.10.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Згідно диспозиції ст. 290 КК України, об`єктом злочину є знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова.
Відповідно до висновку експертного дослідження від 06.10.2021 року № 04/1242/24Д, наданого судовим експертом відділу криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Дніпропетровського НДЕКЦ МВС ОСОБА_6 , клеймо літеро-цифрового позначення номеру кузову НОМЕР_2 , наданого на дослідження автомобіля «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 на момент дослідження відповідає заводському способу нанесення. Клеймо з номером двигуна піддавалось змінам (підроблено) шляхом механічного втручання у вигляді заклепу номеру двигуна. Бланк наданого на дослідження свідоцтва про реєстрацію ТЗ відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль та невід`ємні від нього частини ключ до вказаного транспортного засобу і свідоцтво про його реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.
Отже, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Таким чином, у клопотанні належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою дізнавача вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.
Прокурор довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Завдання, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням, може бути виконане.
Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що даний автомобіль та невід`ємні його частини - ключі до вказаного транспортного засобу і свідоцтво про його реєстрацію можуть бути використані як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).
Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, передача в позику, знищення, переробка і т. ін.).
У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).
Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.
Слідчим доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження, з ним потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.
Крім того, зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.
При прийнятті рішення слідчий суддя враховує те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено.
Разом з цим, відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази можуть бути передані законному володільцю на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Автомобіль опечатаний слідчим, але зберігається під небом біля будівлі ВП №5 ДРУП ГУНП, умови для гарантування його збереження відсутні.
Тому, зважаючи на відсутність даних щодо порушених інших кримінальних проваджень, в яких фігурує вказаний автомобіль, а також того, що в рамках даного кримінального провадження не всі слідчі дії з вказаним автомобілем проведені, з урахуванням особи користувача автомобіля, відсутності даних щодо можливої причетності його до злочину, слідчий суддя вважає за можливе передати автомобіль йому на відповідальне зберігання.
Разом з тим, статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» констатована заборона експлуатації незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАІ в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначений порядок регламентовано Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».
Згідно з пунктом 15 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складених частин (кузова, шасі, рами, двигуна) не допускається.
Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що зміна ідентифікаційного номеру кузова/двигуна транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб як власність особи, експлуатація такого транспортного засобі на території України заборонена, а тому вважає необхідним зобов`язати користувача автомобіля не користуватись (експлуатувати) та не розпоряджатись вказаним автомобілем, а також не здійснювати відчуження, розбирання повністю або частково автомобілю з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України. Крім того, його слід зобов`язати повідомляти слідчого/дізнавача про зміну місця зберігання (гаражування) автомобіля та надавати доступ до місця його зберігання за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача здійснювати переміщення його за допомогою евакуатора або буксування для проведення слідчих дій.
Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладання арешту на вказаний автомобіль, свідоцтво і ключи шляхом позбавлення права на розпорядження з передачею їх на відповідальне зберігання власнику автомобіля.
На думку слідчого судді, вилучення майна, яке зазначене в клопотанні прокурора, не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.
Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом позбавлення права на розпорядження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:

-автомобіль марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ;
-ключ від вказаного транспортного засобу;
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.10.2012 року.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно передати автомобіль марки «HONDA JAZZ» д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , ключ від вказаного транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 05.10.2012 року на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , якій здійснити його переміщення до місця зберігання за допомогою евакуатора або буксування.
Заборонити ОСОБА_4 експлуатувати цей автомобіль на підставі ст. 37 Закону України "Про дорожній рух", а також розпоряджатись, відчужувати, розбирати повністю або частково, передавати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього будь-якій іншій особі.
Зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти письмово слідчого/дізнавача про зміну місця зберігання (гаражування) автомобіля та надавати доступ до місця його зберігання за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача здійснювати переміщення його за допомогою евакуатора або буксування для проведення слідчих дій.
Слідчому/дізнавачу ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області попередити ОСОБА_4 під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо арештованого автомобіля.
Ухвалу для відома направити Управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, площа Троїцька, 2а) і Регіональному сервісному центру МВС у Дніпропетровській області (49041, м. Дніпро, проспект Праці, 16).

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1