У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

28.12.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

під час відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001856 від 14.05.2017, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області з 09.07.2020 (колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , щодо якого ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2018 обрано запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою», востаннє продовжений ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2021 строком до 03.01.2022.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, а тому на обговорення учасників судового засідання судом поставлено питання доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки даний строк спливає 03.01.2022, проте до цієї дати розгляд справи з об`єктивних причин завершити не можливо.

Прокурором під час судового розгляду заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» стосовно обвинуваченого. В обґрунтування якого зазначено, що ризики які існували на момент обрання найбільш суворого запобіжного заходу не зменшились, зокрема ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, постійного місця проживання немає, як і відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, яке обґрунтував безпідставно тривалим перебуванням в умовах слідчого ізолятору, що свідчить про порушення як норм КПК України, так і вимог міжнародного права. Також просив врахувати, що справа відносно нього «сфабрикована», відповідно відсутні докази на обґрунтування його обвинувачення. Зазначив, що не має жодних підстав для здійснення перешкод у розгляді кримінального провадження, як і відсутні підстави вважати, що він ухилятиметься від явки до суду.

Відповідно до положень абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Враховуючи ту обставину, що судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути присутніми під час розгляду клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до дати його спливу, суд вважає за можливе розглянути клопотання прокурора лише за участю головуючого.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу, а тому існує необхідність продовження тримання ОСОБА_4 під вартою виходячи з наступного.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за санкцією якого можливе призначення покарання у вигляді «позбавлення волі» строком від 7 до 15 років.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, допит яких на даному етапі судового розгляду не завершено; переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; відсутність беззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а посилання на наявність зареєстрованого місця проживання, за яким обвинувачений до затримання не проживав, не зменшує заявлених ризиків; відсутність до затримання постійного місця роботи, що було б запорукою існування офіційних джерел доходів; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення. Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно, схильний до зловживання спиртними напоями, має негативну репутацію.

Отже, обставини, на які посилаються як обвинувачений, так і захисник не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, посилання обвинувачення на недопустимість доказів, якими обґрунтовано його обвинувачення не є предметом оцінки в рамках розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, а тому підстав для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу судом не вбачається.

Таким чином, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам його можливого впливу на свідків, з метою зміни ними показань, та можливості переховування від суду.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання ним процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу щодо кожного строком на 60 діб (до 25 лютого 2022 року).

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 199, 331, 369, 371, 372, 376, абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити. У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

* Продовжити строк «тримання під вартою» ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон) обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на 60 днів до «25» лютого 2022 року включно, що є не більше, ніж шістдесят днів з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий: ОСОБА_1