Справа № 159/6451/21
Провадження № 1-кп/159/537/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою
03 грудня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000716 від 09.08.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.01.2018 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Шевченківського суду м.Львова від 24.10.2016, до 3 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні в період з 07 до 12 серпня 2021 року повторно трьох епізодів злочинів проти власності поєднаних в проникненням у житло.
08 жовтня 2021 року ОСОБА_4 затримано в м.Ковелі в порядку ст.208 КПК України.
Того ж дня ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 грудня 2021 року включно з правом внесення застави в розмірі 90 800 гривень.
Завершити судовий розгляд у визначений строк не виявилось можливим.
Відповідно до ст.331 КПК України та ч.4 ст.199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для обрання запобіжного заходу.
При цьому суд повинен з`ясувати чи зменшились раніше визначені ризики та чи не з`явились нові.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, мотивуючи тим, що в іншій спосіб неможливо виключити ризик втечі та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за злочини проти власності, після реального відбування покарання на шлях виправлення не встав, після повідомлення підозри був оголошений в розшук, не має постійного місця проживання, не має утриманців та інших міцних соціальних зв`язків, не займається суспільно корисною працею, не має джерела доходу, що у сукупності доводить існування визначених ризиків.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотали про зміну запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Крім того ОСОБА_4 заперечив доводи прокурора та просив суд врахувати те, що він має постійне місце проживання, адже є співвласником квартири в якій зареєстрований у м.Львові, має постійні доходи, зокрема до взяття під варту працював в м.Києві, підтримує відносини із жінкою, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дитину, ніколи не ухилявся від слідства, а розшук оголошено безпідставно лише з метою необґрунтованого затримання, на даний час він потребує додаткового лікування за програмою, яка діє лише у м.Львові, про що зазначено у медичній документації.
Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали провадження, суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає до задоволення з огляду на таке.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують, а також повинен з`ясувати чи зменшились раніше визначені ризики та чи не з`явились нові.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення доведених ризиків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Вказуючи на ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень ( п.5 ч.1 ст.177 КПК) прокурор покликається на попередні судимості особи та зміст обвинувачення, яке перебуває на розгляді в суді, в обох випадках злочини проти власності вчинені на дачних масивах, що на думку прокурора доводить відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання та доходів.
Проте, з огляду на презумпцію невинуватості не можуть використовуватись для характеристики особи обставини, які лише перебувають на розгляді в суді, а покарання за попереднім вирок обвинувачений вже відбув, тому зазначений ризик грунтуться лише на припущеннях і є недоведеним.
Що стосується ризику втечі, то суд при його оцінці враховує позицію ЄСПЛ, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43), він має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).
Враховуючи зміст обвинувачення, суворість покарання, відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, які б утримували його за єдиним відомим суду місцем реєстрації, а також з огляду на місце затримання особи в порядку ст.208 КПК України (м.Ковель), що є достатньо віддаленим від місця фактичного проживання (м.Львів), ризик втечі є досить високим.
Запобігти даному ризику можливо лише утримуючи особу під вартою.
Будь-який інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить досягнення мети кримінального провадження.
Доводи сторони захисту про дієвість запобіжного заходу у виді домашнього арешту є непереконливими, оскільки всупереч вимог ст.22 КПК України сторона захисту не надала суду доказів того, обвинувачений має реальне право та можливість проживати в квартирі за місцем реєстрації, має для цього достатні доходи, а інші співвласники чи близькі особи згідні на додаткові обтяження, пов`язані з застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу.
Таким чином, на даний час подальше утримання обвинуваченого під вартою є виправданим.
Строк тримання під вартою слід продовжити на 60 днів із збереженням раніше визначеного розміру застави на рівні 90 800 гривень.
Керуючись статтями 177-183,197-199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на 60 днів - до 31 січня 2022 року включно із правом внесення застави в розмірі 90800,00 гривень.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Повний текст ухвали складено 06.12.2021.

ГоловуючийОСОБА_1