У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року
м. Київ

справа №386/811/20
провадження № 51-5628ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2021 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 рокуОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1

ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк

3 роки 6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк

4 роки.

На підставі ст. 70 КК України призначено ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2021 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року без зміни.
Як установлено судами, на початку вересня 2020 року, більш точних дати і часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , маючи судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, маючи корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись у відсутності власника домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 , розташованого на АДРЕСА_1 , в якому раніше неодноразово перебував за проханням потерпілої, відчинивши хвіртку пройшов на подвір`я, після чого підійшов до гаража, відімкнув клямку та проник в середину приміщення гаража, звідки таємно викрав двигун до мопеду "NAVIGATOR EX 50 QT-4В", вартістю 380 грн згідно висновку експерта від 23.09.2020, внаслідок чого заподіяв потерпілій матеріальні збитки на зазначену суму.
Крім того, вночі 08 вересня 2020 року, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 , розташованого на АДРЕСА_1 , з метою поговорити, підійшов до вхідних дверей житлового будинку встановив, що вони закриті, після чого, побачивши відчинене вікно, в нього виник умисел, направлений на незаконне проникнення до житла. Потім для реалізації вказаного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч волі власника, через відчинене вікно проник до спальної кімнати житлового будинку, де ліг спати, де о 08:00 08.09.2020 був виявлений потерпілою.
Також, 08 вересня 2020 року близько 08:00, ОСОБА_4 , маючи судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, діючи з прямим умислом з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній з кімнат житлового будинку потерпілої ОСОБА_5 , розташованого на АДРЕСА_1 , таємно від оточуючих, з підвіконника викрав ювелірні вироби, внаслідок чого заподіяв потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 5047, 81 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. ОСОБА_4 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Вказує на неврахування судами ряду обставин, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, завдані потерпілій збитки повністю добровільно відшкодовано та вона претензій не має. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано знаходження у стані алкогольного сп`яніння, хоча він слідчому вказав, що випив лише пляшку пива за довго до скоєного кримінального правопорушення. Щодо характеризуючих особу даних: раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг до селищної ради не надходило. Проте має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із матір`ю. На обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває. З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити менш суворе покарання в межах санкції статті, застосувати ст. 75 КК України та звільнити від покарання з випробуванням. Також зазначає, що судамипершої та апеляційної інстанцій не враховано обставин справи при його допиті в порядку ст. 349 КПК України, а саме відносини, які були між ним та потерпілою, оскільки він з нею проживав як одна сім`я.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України)з огляду на таке.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи у касаційній скарзі засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком (ч. 1 ст. 162 КК України), нетяжким злочином (ч. 2 ст. 185 КК України) і тяжким злочином (ч. 3

ст. 185 КК України), дані, які характеризують особу засудженого, який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, майна у власності не має, не одружений, дітей та будь яких утриманців не має, вчинив кримінальні правопорушення маючи три судимості за що відбував покарання, тобто не став на шлях виправлення та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, за місцем проживання характеризуються посередньо. Також, судом враховано відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілої та ставлення засудженого до скоєного. Обставиною, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття. Обтяжуючою покарання обставину за ч. 1 ст. 162 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої та суд апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України, оскільки

ОСОБА_4 будучитричі засудженим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив три нові кримінальні правопорушення, одне з яких є тяжким злочином, що свідчить про те, що він продовжує вчиняти протиправні дії. Вчинив два кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, не працює, а тому підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком колегія суддів не вбачає.
Судом апеляційної інстанції було перевірено доводи щодо не врахування обставин справи при допиті засудженого в порядку ст. 349 КПК України. При цьому встановлено, що районний суд дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав ОСОБА_4 і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися. Засуджений в суді першої інстанції визнав вину повністю, вказав, що щиро кається, визнав фактичні обставини справи та погодився на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки районним судом йому були роз`яснені, що підтверджується журналом та аудіо відеозаписом судового засідання.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , під час розгляду якої суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи процесуального права, про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 серпня 2021 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3