КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000320 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-2, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду міста Києва від 12.04.2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000320 від 01.11.2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-2, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-2 КК України повернуто прокурору, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.
Також, цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки при викладенні фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення у ньому не вказано конкретне місце вчинення кримінальних правопорушень, яке відповідно до положень ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не зазначено і про неможливість встановлення цих обставин під час досудового розслідування, що позбавляє суд під час підготовчого судового засідання визначитись з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, зокрема щодо підсудності даного кримінального провадження саме Шевченківському районному суду м. Києва.
Також у вказаному рішенні суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та не надано жодних доказів, які б свідчили про перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню та невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор у провадженні прокурор Офісу Генерального прокурора подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати оскаржувану ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року про повернення обвинувального акта прокурору та відмову в задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000320 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, якиймістить усі необхідні відомості, передбачені частиною другою цієї статті, а посилання суду в оскаржуваному рішенні на ту обставину, що в обвинувальному акті не зазначено конкретне місце вчинення кримінальних правопорушень і не вказано про неможливість встановлення цих обставин під час досудового розслідування, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки ці обставини не перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, а відомості викладені у ст. 91 КПК України не є вимогою для формулювання обвинувачення.
Крім того, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині незаконної відмови в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апелянт зазначає, що в матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також може вчиняти тиск на свідків у даному кримінальному провадженні з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань, що свідчить про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 ; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили рішення суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000320 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт може бути повернутий прокурору лише у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч.2 ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000320, суд зазначив, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки при викладенні фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та формулюванні обвинуваченняорганом досудового розслідування не вказано конкретне місце вчинення кримінальних правопорушень, яке відповідно до положень ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не зазначено про неможливість встановлення цих обставин під час досудового розслідування, що позбавляє суд під час підготовчого судового засідання визначитись з вирішенням питань, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, зокрема щодо підсудності даного кримінального провадження.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки виходячи із завдань підготовчого судового засідання, на даній стадії встановлюється лише відповідність форми та змісту обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, а оцінка викладених в обвинувальному акті обставин відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться у ч.2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, в якому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому висновки суду щодо не зазначення в обвинувальному акті місця вчинення кримінальних правопорушень, є безпідставними та такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав не зазначення в ньому місця вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд не вправі давати оцінку обставинам наведеним в обвинувальному акті та здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні.

Також слід зазначити, що у разі встановлення судом першої інстанції обставин, які свідчать, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності, суд має право ініціювати питання про направлення даного кримінального провадження на розгляд іншого суду, шляхом звернення до апеляційного суду з відповідним поданням в порядку ст.ст. 32, 34 КПК України.

Доводи прокурора про те, що суд незаконно і необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів не приймає до уваги, так як суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати вказане питання, оскільки згідно Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 року та абзацу 2 частини 2 статті 392 КПК України, з-поміж ухвал, які можуть бути постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, єдиний вид рішення, що підлягає оскарженню в апеляційному порядку є лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою.
Таким чином, ухвала суду в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З огляду на вищевикладене, зазначені в ухвалі суду підстави повернення обвинувального акту прокурору, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в частині безпідставного повернення судом першої інстанції обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 прокурору є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року в цій частині підлягає скасуванню, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 рокув частині повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000320 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-2, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-2 КК України скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3