Житомирський апеляційний суд
Справа №935/399/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 935/399/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 січня 2022 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби, за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що оголошена ОСОБА_8 підозра та кваліфікація його дій за ч.3 ст.299 КК України органами досудового розслідування недоведена, оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт знущання ОСОБА_8 над тваринами, а також не вказано мотиву його дій. Вважає, що при постановленні ухвали судом не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, працював неофіційно, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а також те, що згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи має ознаки психічного розладу та потребує медичного лікування у психіатричному закладі. Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 бажає працювати та відшкодовувати потерпілій завдану шкоду. Вказує, що висновок суду про доведеність прокурором неможливості застосування відносно ОСОБА_8 жодного з альтернативних запобіжних заходів є помилковим, оскільки усі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні проведено, а тому відсутні будь-які виняткові обставини для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000015 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України.
У судовому засіданні 22 листопада 2021 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вказаний строк спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання на строк від 5 до 8 років, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово порушував умови домашнього арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Так, з виділених матеріалів судового провадження №935/399/21 вбачається, що в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 16.02.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України.
Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.10.2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 03 грудня 2021 року.

22 листопада 2021 року прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання на строк від 5 до 8 років, неодноразово порушував умови домашнього арешту, а також те, що ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зменшилися.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною другою цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.299 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду.

Крім того, він проживає по сусідству з потерпілою та свідками, тому може незаконно впливу на останніх та вчинити інше кримінальне правопорушення в разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, неодружений, утриманців не має, та неодноразово порушував умови домашнього арешту.
Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, прокурор при апеляційному розгляді підтвердив, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який він неодноразово порушував, тому йому було замінено вказаний запобіжний захід на тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею правильно встановлено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 ніж тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апелянта про те, що в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Ризик можливого переховування обвинуваченого від суду обумовлений тяжкістю можливого покарання, відсутністю у обвинуваченого постійної роботи та джерела доходів.

Ризики можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_8 проживає в одному населеному пункті з потерпілою та більшістю свідків, а також тим, що обвинувачений неодноразово порушував умови домашнього арешту.
Зазначеним спростовуються доводи апелянта про недоведеність прокурором ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Доводи сторони захисту про те, що оголошена ОСОБА_8 підозра та кваліфікація його дій за ч. 3 ст.299 КК України стороною обвинувачення недоведена, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на даний час ОСОБА_8 перебуває у статусі обвинуваченого, стосовно нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, тому ці обставини можуть бути перевірені лише під час судового розгляду по суті, а не під час розгляду питання щодо запобіжного заходу.
Доводи апелянта про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, хворіє та потребує медичного лікування у психіатричному закладі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів того, що обвинувачений не може утримуватися під вартою апеляційному суду сторонами не надано.
Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я та міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.05.2021 року (а.п.23-26) до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в сумі 45400 грн.

Проте, оскаржуваним рішенням судом першої інстанції не визначено заставу обвинуваченому, що суперечить вимогам ч.3 ст.183 КПК України.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає необхідним в порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яка не може перевищувати розміру, встановленого судом першої інстанції ухвалою від 20.05.2021 року, щоб не погіршувати становища обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 січня 2022 року включно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 січня 2022 року (включно).

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м. Києві, рахунок: UA0085932).

3 моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_8 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатись за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;

-заборонити спілкуватися зі свідками, потерпілими, іншими особами у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :