ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2207/21 Справа № 204/3270/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта базова середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14 листопада 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років 3 місяці 23 днів, звільнений по відбуттю покарання;

22 грудня 2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.190, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців 23 днів, звільнений по відбуттю покарання;

26 липня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. 04 лютого 2021 року на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знятий із обліку по відбуттю випробувального терміну,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишено без змін, до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 01 квітня 2021 року.
Вирішено питання щодо речових доказі та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 28 лютого 2021 року, приблизно о 02 годині 58 хвилин, знаходячись неподалік буд. № 64 по вул. Володимира Антоновича в м. Дніпро, повторно, маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до іншого сховища, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, підійшов до обладнаного кришкою люку та сигналізацією телефонного колодязя зв`язку №42-1244, відкрив кришку та проник всередину, де використовуючи заздалегідь підготовлене знаряддя злочину секатор, шляхом перерізу, демонтував фрагмент телефонного кабелю ТПП 100x2x0,4 довжиною 5,5 метри, який належить ПАТ «Укртелеком». Після чого, продовжуючи реалізацію злочину, дістав фрагмент вказаного кабелю із колодязя зв`язку і перемістив його на відкриту ділянку місцевості, де залишив з метою уникнення викриття вчиненого злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ПАТ «Укртелеком» на загальну суму 637,95 грн.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в сховище, вчиненого повторно, кваліфікуються, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України - змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що призначене вироком покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_8 . Захисник просить врахувати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; визнання вини в повному обсязі, позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, а також, наявність в обвинуваченого на утриманні матері похилого віку, яка має тяжкі захворювання на серцеву систему та без сторонньої допомоги, вже обходитись не може, а крім сина у неї більш нікого немає, зазначає, що відповідні документи наявні в матеріалах справи.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, також, просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України змінити, призначивши більш м`яке покарання та застосувати до нього ст. 75 КК України. В мотивування вказаних вимог посилається на ряд обставин, які пом`якшують покарання і які, на його думку, не були належним чином прийняті судом першої інстанції до уваги, зокрема: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність на утриманні хворої матері. Окрім цього, обвинувачений зазначає, що в ході судового провадження суду першої інстанції стороною захисту було надано документи про наявність в ОСОБА_8 неповнолітнього сина, 2012 року народження.
Також, обвинувачений зазначає про ряд порушень норм кримінального процесуального законодавства України з боку суду першої інстанції, а саме, те що в ході підготовчих судових засідань був вирішений порядок дослідження доказів: протокол з місця події, за ним ряд судових експертиз. Проте, фактично вказані докази досліджено не було, а лиш оголошено про їх наявність в матеріалах кримінального провадження. Поміж іншого, порушенням норм КПК України ОСОБА_8 вважає проведення досудового розслідування та здійснення судового провадження за відсутності потерпілої сторони.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений подані ними апеляційній скарги підтримали, підтримали апеляційній скарги один одного, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Прокурор проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке у своїй сукупності виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в сховище, вчиненого повторно та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, новий злочин, новий злочин вчинив менше ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, мати законне постійне та стабільне джерело доходу, неодружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого покарання, зокрема, без врахування ряду обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та повне визнання вини.
Колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, викладеними в обґрунтування можливості застосувати положення ст. 75 КК України до ОСОБА_8 , як наявність в обвинуваченого на утриманні матері похилого віку, яка має тяжкі захворювання на серцеву систему, оскільки, по-перше, сам ОСОБА_8 не працює, тож не має постійного джерела доходу і доводи про те, що матір перебуває не утриманні сина, суд апеляційної інстанції розцінює як намагання сторони захисту та обвинуваченого уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. По-друге, після звільнення з місць позбавлення волі 04 лютого 2021 року по відбуттю покарання обвинувачений для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і замість того, щоб працевлаштуватися та доглядати за хворою матір`ю похилого віку вчинив новий умисний корисливий злочин, з метою в подальшому отримати кошти, збувши викрадений фрагмент телефонного кабелю. З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє і доводи обвинуваченого про наявність в нього неповнолітнього сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки жодних підтверджень про те, що ОСОБА_8 якимось чином здійснює свої батьківські обов`язки, зокрема по вихованню, спілкуванню, розвитку та утриманню дитини, матеріали кримінального провадження не містять. Сама по собі наявність свідоцтва про народження дитини, яка в свою чергу була записана на прізвище матері, не дає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ані захисник, ані обвинувачений належним чином не обґрунтували свою позицію про те, що застосування до ОСОБА_8 ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання сприятиме перевихованню останнього та досягнення ним мети покарання, і що звільнення від відбування покарання з випробуванням буде використане ОСОБА_8 відповідально, направлено на самоперевиховання, працевлаштування та соціальне спілкування із сином, а також на здійснення догляду та матеріального забезпечення хворої матері.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4