Провадження №1-кп/523/1392/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000907 від 03.07.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калаглія Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого й офіційно не працевлаштованого, не маючого місця реєстрації на території України та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі востаннє:

- 06.01.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі, за яким звільнився 18.06.2019 року з місця відбування покарання за відбуттям строку покарання,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Підсудний ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим та маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість за означеним вироком, 03.07.2021 року, приблизно о 03:40 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно й повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, через незачинену на замок хвіртку проник на подвір`я будинку, звідки через незачинене вікно першого поверху будинку проник до квартири АДРЕСА_3 , де пересвідчившись у відсутності уваги за його діями з боку господарів, які відпочивали, таємно викрав з чорної чоловічої сумки, що знаходилась у шафі прихожої, належні потерпілому ОСОБА_4 700 гривень, заволодівши якими вказаний підсудний намагався залишити будинок з викраденим майном, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але був помічений і затриманий потерпілим разом з викраденим майном, у зв`язку з чим та з причин, що не залежали від його волі, не довів вчинення кримінального правопорушення до кінця.

Підсудний ОСОБА_6 , повністю визнавши свою провину по пред`явленому й викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного ним закінченого замаху на кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що зазначені учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_6 у вчиненні ним закінченого замаху на кримінальне правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_6 своїми умисними діями скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно й поєднане з проникненням у житло, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Так, з огляду на ч.3 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поміж іншого, поєднане з проникненням у житло і вчинене повторно, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років, а зі змісту п.1 примітки ст.185 цього ж Кодексу слідує, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Положення ст.15 КК України регламентують, що замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі, а з ч.2 цієї ж норми закону, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_6 суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним протягом не знятої й не погашеної у встановленому законом порядку судимості закінченого замаху на кримінальне правопорушення, яке в силу ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів корисливої спрямованості, а також судом враховуються відсутність матеріальної шкоди потерпілому внаслідок повернення викраденого майна та характеризуючи особу підсудного дані свою провину за висунутим обвинуваченням визнав та забезпечений місцем проживання в Одеській області, неодружений і офіційно не працевлаштований, але не має місця реєстрації на території України, є неодноразово судимим та раніше притягувався і в теперішній час притягується (Овідіопольський ВП ГУНП в Одеській області ЄРДР №0001554) до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі кримінальні правопорушення, а інкриміноване йому діяння у цьому кримінальному провадженні мало місце протягом нетривалого проміжку часу після звільнення з місця відбування покарання за попереднім вироком суду, сукупність чого свідчить про стійку схильність підсудного до протиправної поведінки, його небажання встати на шлях виправлення та про доцільність його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_6 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, протягом розгляду кримінального провадження, не встановлено.

Разом із тим, при вирішенні означеного питання з призначення покарання у даному кримінальному провадженні, суд, керуючись положеннями ч.ч.1, 3 ст.68 КК України, приймає до уваги, що при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення окрім положень ст.ст.65-67 цього Кодексу, слід ураховувати ступінь тяжкості вчиненого особою діяння та ступінь здійснення злочинного наміру, а також причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, та за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у цьому кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованого підсудному ОСОБА_6 замаху на вчинення кримінального правопорушення, його скоєння протягом нетривалого проміжку часу після звільнення з місця відбування покарання за попереднім вироком суду, ступінь тяжкості та критерій закінченості замаху на вчинення кримінального правопорушення, а також ураховуючи наведені вище характеризуючі особу підсудного дані та наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих його покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65-68 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень має відбуватися лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_6 до строку призначеного йому покарання, суд в силу ч.5 ст.72 КК України ураховує строк його тримання під вартою в цьому кримінальному провадженні з часу затримання в порядку ст.208 КПК України, тобто з 03.07.2021 року.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна, - за правилами ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Відповідно до ст.ст.72, 63 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши у цей строк в силу ч.5 ст.72 КК України термін його попереднього ув`язнення з 03.07.2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно зі ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні грошові кошти в розмірі 700 гривень, які передані під розписку потерпілому ОСОБА_4 , - вважати повернутими за належністю вказаній особі.

В порядку ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 06.07.2021 року на вилучені під обшуку ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 700 гривень, - скасувати, у зв`язку з відсутністю доцільності його подальшого збереження.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, - залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_6 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до ДУ «Одеській слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1