КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5513/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
02 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Апелянт вказує на те, що 08.07.2021 під час проведення обшуку у житлі директора ТОВ «Сучасні вантажівки» ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Олегівська, 24-А/1, останній перебував за межами України, і тому надавав пояснення йому, як представнику та учасникам слідчої дії по телефону. На запитання апелянта про приналежність та походження грошей, які вилучені із сейфу, він пояснив, що дані гроші знаходяться у нього на тимчасовому зберіганні. Суму у розмірі 10 000 доларів, у середині 2020 року йому на зберігання залишив його рідний брат ОСОБА_10 . Суму у розмірі 29 900 його попросила прийняти на тимчасове зберігання подруга сім`ї, ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що у м. Києві вона проживає одна та у своєму житлі не має достатньо безпечних умов для зберігання цінностей. Тому від`їжджаючи за кордон у відпустку, звернулася до ОСОБА_6 з проханням прийняти на не тривале тимчасове зберігання гроші, які отримала з продажу квартири, а також заробила будучи ФОП, займаючись виготовленням і реалізацією ексклюзивної біжутерії під власним брендом «Магі.В».
Тобто про походження та заявлених власників грошей, слідчому стало відомо під час проведення слідчої дії (обшук), про що апелянт зазначив у зауваженнях до протоколу обшуку.
У вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру та не заявлено цивільний позов. Також органом досудового розслідування не надано даних про те, що арештовані предмети та кошти, є предметом злочинної діяльності.
Крім того апелянт вказує на те, що клопотання про арешт подано з порушенням процесуальних строків. Посилання прокурора на те, що клопотання подано до суду 09.07.2021 не підтверджено жодним документом.
З урахуванням викладеного апелянт вважає, що оскаржувана ухвала була прийнята з порушенням вимог ст. 132, 170, 173 КПК України, оскільки у клопотанні про накладення арешту були відсутні правові підстави для його накладення, відсутні докази які б доказували на вчинення злочину конкретною особою, розумність і співмірність обмеження права власності, таке обмеження у праві користування та розпорядження майна негативно впливає на платоспроможність власника майна.
Прокурором другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , в яких останній просить залишити зазначену апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2021 рок без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Під час досудового розслідування встановлено, що службові особи комунальної корпорації «Київавтодор», діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших фізичних і юридичних осіб, за попередньою змовою групою осіб разом з службовими особами Управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління Державної податкової служби у Київській області, які є працівниками правоохоронного органу, а також службовими особами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і керівництвом ТОВ «Сучасні вантажівки» та представниками ряду комерційних структур, зловживаючи своїм службовим становищем, уклали з ТОВ «Сучасні вантажівки» та організували виконання договорів від 27.11.2020 про закупівлю машин комбінованих дорожніх № 71-19 на суму 58 414 608 грн. та № 72-19 на суму 82 838 736 грн. зі значним завищенням вартості вказаного майна, що спричинило тяжкі наслідки.
08.07.2021 року проведено обшук у житлі директора ТОВ «Сучасні вантажівки» ОСОБА_6 за адресою: вул. Олегівська, 24-А/1, м. Київ, під час якого вилучено гроші, ймовірно набуті кримінально протиправним шляхом.
При цьому, 09.07.2021 слідчому судді Печерського районного суду подано клопотання про арешт майна в даному кримінальному провадженні.
12.08.2021 вказану ухвалу отримано прокурором відповідно до розписки копія якої додається.
Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 від 09.07.2021 вказані в клопотанні грошові кошти визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема, що постановою 09.07.2021 вказані грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокура про арешт майна в цій частині, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою слідчого від 09.07.2021 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як таке, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягає задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Посилання апелянта на те, що грошові кошти у сумі 29 900 доларів США не належать ОСОБА_12 , а зберігалися у нього на прохання ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що у м. Києві вона проживає одна та у своєму житлі не має достатньо безпечних умов для зберігання цінностей, не спростовують висновків слідчого судді викладених у оскарженій ухвалі. Оскільки доказів того, що саме 29 900 доларів США, які були вилучено за місцем проживання ОСОБА_12 , є тими грошовими коштами, що були передані ОСОБА_12 на зберігання не надано. Докази надані апелянтом підтверджують лише факт можливості наявності у ОСОБА_9 такої суми грошових коштів.
Стосовно твердження апелянта, що клопотання про арешт подано з порушенням процесуальних строків, а посилання прокурора на те, що клопотання подано до суду 09.07.2021 не підтверджено жодним документом, слід зазначити наступне.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4