Номер провадження: 11-кп/813/1443/21
Номер справи місцевого суду: 504/3540/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Комінтернівського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000936 від 21 червня 2010 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Кремидівка Комінтернівського району Одеської області, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі на іспитовий строк два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання, шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.1),2) ч.1 ст.76 КК України.

Визначено виконувати самостійно покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки, призначене вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року

Частково задоволений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та з ОСОБА_8 стягнуто на користь потерпілого 8 607 гривень матеріальної шкоди, 15 000 гривень моральної шкоди. Також стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1 000 гривень витрат на правову допомогу.

Оскарженим вироком встановлено, що 24 травня 2018 року, приблизно о 18 годині, за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Кремидівка, вул. Центральна, ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів руками в обличчя, по голові та корпусу тіла, внаслідок яких потерпілий упав на землю, після чого ОСОБА_8 , наніс декілька ударів ногами ОСОБА_9 в область обличчя та кінцівки правої руки, якою потерпілий прикривав обличчя, в результаті чого ОСОБА_9 спричинено легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, згідно із висновком експерта № 149 від 25 вересня 2018 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржений вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновку суду першої інстанції, викладені в оскарженому вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду.

Апелянт вважає, що критичне ставлення суду першої інстанції до показань свідка ОСОБА_10 є необґрунтованим, оскільки це єдиний свідок, який являється незаінтересованою особою. Крім того, показання свідка ОСОБА_10 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , які суд першої інстанції не прийняв до уваги.

При цьому, захисник стверджує, що показання зазначених свідків підтверджують факт того, що саме обвинувачений ОСОБА_8 отримав 24 травня 2018 року тілесні ушкодження, що також підтверджується довідкою Лиманської центральної районної лікарні.

На переконання апелянта, показання свідка ОСОБА_12 , яка є донькою потерпілого, та свідка ОСОБА_13 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого і на теперішній час проживає з потерпілим, заслуговують критичної оцінки, оскільки вказані особи упереджені щодо обвинуваченого.

При цьому, захисник звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 взагалі не бачила, що обвинувачений наносив ОСОБА_15 удари.

Крім того, захисник посилається на те, що винуватість ОСОБА_8 не доведена під час судового розгляду в суді першої інстанції, зокрема, не доведено факт завдання ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки з висновку експерта № 149 від 25 вересня 2018 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 звернувся до медичного закладу лише на шостий день, тобто 30 травня 2018 року, зі скаргою на болі у руці, відтак, ОСОБА_15 міг отримати тілесні ушкодження вже після 24 травня 2018 року. Окрім цього, зазначена експертиза не дає чітку та однозначну відповідь на питання, коли саме і чим саме потерпілому ОСОБА_15 завдано тілесні ушкодження.

Також апелянт вказує на те, що потерпілий ОСОБА_15 міг отримати тілесні ушкодження під час того, як він 24 травня 2018 року наносив удари обвинуваченому ОСОБА_8 , що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_11 .

Разом з тим, захисник вважає, що цивільний позов потерпілого також не підлягає задоволенню, у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_8 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили задовольнити її у повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновки суд першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Апеляційний суд встановив, що захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині показань свідків та обставин отримання потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі захисник та обвинувачений не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Частиною 1 статті 122 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

Потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що він прямував до магазину по узбіччю дороги, в цей час його зачепив транспортний засіб, яким керував ОСОБА_8 , останній зупинився та вийшов з транспортного засобу, почав кричати та вдарив ОСОБА_9 в обличчя, після чого ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс йому декілька ударів в обличчя ногою, тому потерпілий прикривав голову руками. До ОСОБА_8 підбігла ОСОБА_17 , але він її відштовхнув. Після цього ОСОБА_8 залишив місце події. Рука та обличчя ОСОБА_9 були в крові, хтось викликав швидку допомогу. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся, продовжилась сварка. Надалі, ОСОБА_9 забрала швидка допомога, йому сказали, що у нього забій руки, проте, права рука продовжувала боліти, тому на шостий день він звернувся до Одеської обласної лікарні, де було проведено рентген-дослідження та встановлено осколковий перелом кістки правої кисті зі зміщення, з огляду на що було проведено операцію, гіпс зняли через місяць, але була необхідна ще одна операція.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що не бачила початок бійки, побачила потерпілого ОСОБА_9 , коли він вже лежав на землі, його обличчя було у крові, а ОСОБА_8 у цей час бив ОСОБА_9 ногами, вона бачила щонайменше чотири такі удари. Після цього ОСОБА_8 покинув місце події, але повернувся, перебував у стані алкогольного сп`яніння, його намагались заспокоїти, оскільки він кидався на людей. Надалі, ОСОБА_9 забрала швидка допомога, після надання якої виявили забій руки, проте права рука у потерпілого продовжувала боліти на протязі декількох днів, на шостий день ОСОБА_9 звернувся до Одеської обласної лікарні, де проведено рентген дослідження та встановлено осколковий перелом кістки правої кисті зі зміщенням, з огляду на що була проведена операція, через місяць знято гіпс, проте була необхідною ще одна операція.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що біля магазину, в якій направлявся її батько ОСОБА_9 , останнього зачепив біля узбіччя дороги транспортний засіб під керуванням ОСОБА_8 , після чого останній зупинився та вийшов з транспортного засобу, почав кричати та вдарив ОСОБА_9 в обличчя, у наслідок чого останній впав на землю, ОСОБА_8 продовжував наносити ОСОБА_9 удари в область голови, ОСОБА_9 закривав голову руками. Свідок намагалася припинити дії ОСОБА_8 , але він її відштовхнув, після чого сів в автомобіль та залишив місце події, але через деякий час повернувся, продовжував сваритися, його намагались заспокоїти. Після цього ОСОБА_9 забрала швидка допомога, але у нього продовжувала боліти права рука, через декілька днів він поїхав в Одеську обласну лікарню, де проведено рентген-дослідження та встановлено, що у ОСОБА_9 перелом правої кисті зі зміщення, з огляду на що була проведена операція.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що в магазині вона почула крики, вийшла на вулицю та побачила, що ОСОБА_9 лежить на узбіччі дороги в крові та закриває руками голову, а ОСОБА_8 намагався вдарити лежачого ОСОБА_9 , ОСОБА_12 намагалась зупинити ОСОБА_8 , але останній відштовхнув ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що він перебував у себе вдова на балконі, який перебуває навпроти магазину. Він бачив ОСОБА_9 , який йшов по узбіччю дороги, у цей час потерпілого зачепив транспортний засіб, який зупинився та з якого вийшов ОСОБА_8 та почав кричати, раптово вдарив ОСОБА_9 в обличчя, після чого останній впав на землю, а ОСОБА_8 продовжив завдавати удари ОСОБА_9 , свідок бачив близько трьох ударів.

Вказані показання свідків також узгоджуються із: випискою з медичної картки № 12949 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , якою встановлено, що 30 травня 2018 року ОСОБА_9 звернувся до Одеської обласної клінічної лікарні, ургентно госпіталізований, 01 червня 2018 року виконана операція № 357, остаточний діагноз закритий підголовчатий осколковий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті зі зміщенням відломку, з лікарні виписано 04 червня 2018 року; висновком судово-медичного дослідження № 82 від 03 липня 2018 року та висновком судово-медичного дослідження № 149 від 25 вересня 2018 року встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено перелом другої п`ясткової кістки правої кисті, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, вказане ушкодження могло виникнути 24 травня 2018 року.

Апеляційний суд, за результатами дослідження матеріалів кримінального провадження та змісту вироку суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що показання, які суд першої інстанції отримав безпосередньо від свідків у судових засіданнях, містять беззаперечні підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Крім того, апеляційним судом не встановлено підстав вважати, що суд першої інстанції не врахував певних показань чи надав перевагу одним показанням іншим.

Між тим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 .

Так, свідок ОСОБА_11 не був безпосереднім свідком подій, які мали місце 24 травня 2018 року.

При цьому, свідок ОСОБА_16 не була свідком подій, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , а саме нанесення останнім потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Разом з цим, апеляційний суд визнає неспроможними посилання захисника на ті обставини, що ОСОБА_8 також отримав тілесні ушкодження, оскільки вказане питання не є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.

Водночас, докази, на підставі яких суд першої інстанції постановив оскаржений вирок, є належними та допустимими, такими, які є достатніми та в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122 КК України, а саме умисне нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника про те, що матеріалами кримінального провадження та показаннями свідків не підтверджується факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень саме 24 травня 2018 року, оскільки допитами свідків встановлено, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 численні тілесні ушкодження, зокрема, в область голови, яку потерпілий закривав руками від ударів.

При цьому, апеляційний суд встановив, що обставини звернення потерпілого до Одеської обласної лікарні тільки 30 травня 2018 року зумовлені тим, що першочергово швидка допомога не встановила виявлений у подальшому діагноз, а саме перелом другої п`ясткової кістки правої кисті, такі обставини встановлено лише під час проведення рентген-дослідження саме 30 травня 2018 року.

Крім того, висновком судово-медичного дослідження № 82 від 03 липня 2018 року та висновком судово-медичного дослідження № 149 від 25 вересня 2018 року встановлено, що отримані середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_9 міг отримати 24 травня 2018 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність апеляційної скарги захисника в цій частині.

Також апеляційний суд визнає необґрунтованими посилання захисника на безпідставність задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Відповідно ст.22 ЦК України, матеріальна шкода полягає у: втратах, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , оскільки виходячи з встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин щодо завданих неправомірними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, наслідки таких ушкоджень, а саме операції руки, моральних страждань, яких зазнав потерпілий у наслідок неправомірних дій обвинуваченого, відтак, розмір матеріальної та моральної шкоди, частково задоволений судом першої інстанції, відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також принципу співмірності.

Інших доводів апеляційному суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст.412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскаржений вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року,яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4