КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0004003 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.02.2019 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.1, ч.3 ст. 191 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2021 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2019 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із зберіганням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши останньому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням прибуття за викликом до правоохоронних органів та відвідування медичних закладів.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 19 серпня 2020 року приблизно о 13 год. 30 хв. повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна перебуваючи біля озера яке розташоване в парку «Партизанської Слави» між станціями метро «Бориспільська» та «Червоний Хутір» в м. Києві, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 яка в цей час займалась фізичними вправами та поряд з нею на землі стояв штатив в якому перебував мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5 Note» вартістю 2650 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «водафон», карткою пам`яті на 32Гб, який вирішив таємно викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 того ж дня приблизно о 13 год. 35 хв., непомітно підійшов позаду до ОСОБА_8 та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Note» з картою пам`яті на 32Гб, вартістю 2650 грн. та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, просить змінити запобіжний захід у виді домашнього арешту на більш м`який, щоб він міг працювати, оскільки на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_9 2017 року народження.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України, оскільки у вступній частині вироку суд не зазначив інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, а саме перебування на його утриманні малолітнього сина, а також те, що з 2018 по 2020 рік він неофіційно працював вантажником, а з 12.01.2020 року по теперішній час робить обробку інформації он-лайн в агенції нерухомості «Valion».
Крім того апелянт вказує, що не погоджувався на скорочений розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, розписку він не підписував, а його прізвище ОСОБА_7 написане не його рукою. Обвинувачений ОСОБА_7 навпаки хотів оспорювати фактичні обставин справи, оскільки зазначені в обвинувальному акті та у вироку суду події не відповідають дійсності.
Також, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору, оскільки він складений старшим слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 , в той час, як положення ч.1 ст. 291 КПК України не передбачають спільного складання обвинувального акту слідчим і прокурором. Крім цього, вказаний обвинувальний акт йому не вручався, що є порушенням його права на захист.
Апелянт звертає увагу, що підготовче судове засідання та судовий розгляд проведено судом першої інстанції в один день, без здійснення дій, необхідних для підготовки до судового розгляду та за відсутності заяви обвинуваченого про розгляд кримінального провадження у більш короткі строки, що на думку апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що маючи розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, він не міг у повній мірі реалізовувати свої права і належним чином самостійно здійснювати захист у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого; думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження №0004003 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження №0004003, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини його вчинення викладені в обвинувальному акті, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом належним чином з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє зміст пред`явленого обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а також роз`яснено порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах доводів поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд у повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального закону, належним чином обґрунтував прийняте рішення, мотивував викладені у ньому висновки та призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, а також остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення у період встановленого йому іспитового строку, щире каяття обвинуваченого, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі з частковим приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києві від 05.02.2019 року, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд незаконно розглянув справу стосовно нього в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки він не давав своєї згоди на проведення судового розгляду в такому порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно даних наявного в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що також відображено у журналі судового засідання від 12.01.2021 року (а.с. 48-50), після оголошення обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 при вирішенні питання про обсяг та порядок дослідження доказів прокурор просив розглядати кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч.3 ст. 349 КПК України та наслідки розгляду даної справи в такому порядку і на запитання головуючого судді останній добровільно погодився на розгляд кримінального провадження стосовно нього в порядку ч.3 ст. 349 КПК України та повідомив, що наслідки розгляду справи у такому порядку йому зрозумілі.

Також безпідставними колегія суддів вважає і твердження апелянта про те, що він хотів оспорювати обставини викладені в обвинувальному акті через їх невідповідність фактичним обставинам справи, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, що також підтверджується даними наявного у справі звукозапису судового засідання від 12.01.2021 року, під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 останній повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

Апеляційні посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на ту обставину, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004003 йому не вручався, що є порушенням його права на захист, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки такі доводи спростовуються даними розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що обвинувачений ОСОБА_7 засвідчив своїм підписом (а.с. 11).

Твердження апелянта про те, що він має розлади психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обвинувачений не надав об`єктивних даних на підтвердження зазначених ним обставин щодо розладу психіки та поведінки і крім того, під час апеляційного розгляду кримінального провадження останній повідомив, що психоактивні речовини вживає за власним бажанням без лікарського призначення.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт стосовно нього не відповідає вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору, а також щодо проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання та судового розгляду даного кримінального провадження в один і той же день, що на думку апелянта є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів безпідставними, надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

За викладеним, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, призначене ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, у даному кримінальному провадженні не встановлено і таких порушень у поданій апеляційній скарзі не наведено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року, у кримінальному провадженні № 0004003 стосовно ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3