Справа № 372/1765/19
Провадження № 1-кп/359/120/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши з технічною відеофіксацією у судовому засіданні в залі суду м. Борисполя, клопотання прокурора ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_5 , про зміну запобіжного захисту з тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст.263 КК України,

встановив:

Прокурор Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та посилається на те, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду, запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню та вчиняння інших кримінальних правопорушення обвинуваченим, вважає необхідним продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурора стверджує, що на даний час достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України. ОСОБА_4 під тяжкістю покарання яке йому загрожує може переховуватись від суду та прокурора. Обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, у разі визнання ОСОБА_4 винним. Окрім цього, обвинувачений не перебуває в зареєстрованому шлюбі, утриманців не має, а тому відсутність стійких соціальних зв`язків підвищує ризик переховування обвинуваченого від суду. Також вказаний ризик прямо підтверджується пост кримінальною поведінкою обвинуваченого, оскільки після скоєння злочину та завдання тілесних ушкоджень, ним не вжито заходів на надання йому необхідної допомоги. Натомість, обвинувачений залишив місце події та переховувався від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. У разі застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, не буде в повній мірі забезпечено виконання завдань кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити врахувавши наявні ризики, передбачених ст. 177 КПК України, заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений та його захисник щодо продовження строку тримання під вартою, заперечували. Підтримували заявлене стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Наголосили, що прокурором не наведено жодного доказу того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні. ОСОБА_4 затриманий та знаходиться під вартою з 12 лютого 2019 року, тобто вже два роки і сім місяців. Жодний із цих ризиків не існує, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, оскільки його паспорт знаходиться у слідчого, інших документів у ОСОБА_4 немає. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Впливати на свідків по справі ОСОБА_4 не може, так як жодний свідок допитаний у судовому засідання не впізнав його, а також не вказав жодної інформації щодо можливої причетності ОСОБА_4 до злочину, який йому інкримінується. Ризик незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

Застосування судом більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту може цілком забезпечети виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Обвинувачений має постійне місце проживання в Київській області, а саме у свого батька, який є пенсіонером та потребує допомоги. Обвинувачений має на утриманні неповнолітню доньку яка перебуває на його утриманні.

Суд заслухавши думку учасників кримінального процесу, прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, є запобіжні заходи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Зважаючи на вимоги Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу щодо встановлення мінімальних стандартів забезпечення прав, підтримання та захисту жертв злочинів від 25.10.2012, вказує на обов`язок держав здійснювати захист вразливих учасників кримінального процесу не лише від фізичного, а й від емоційного та психічного впливу.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з п.2, п.4 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та (або) суду; а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд приходить до переконання, що для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ступень ризиків, які були встановлені судом, не змінилися.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22.07.2021 продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою до 20.09.2021 включно. Однак у розгляді кримінального провадження оголошена перерва. У кримінальному провадженні триває судовий розгляд. Ця обставина свідчить про необхідність невідкладного розгляду питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, не працевлаштований, офіційного джерела прибутку не має.

Разом із цим, стороною захисту до суду не надано належних доказів підтвердження того, що малолітня донька перебуває на утримані обвинуваченого. Тобто міцних соціальних зв`язків, які б характеризували його як відповідальну та зразкову особу у матеріалах справи відсутні.

Крім того, після скоєння обвинуваченим злочину, обвинуваченим не вжито заходів на надання потерпілому необхідної допомоги. Натомість, він залишив місце події та переховувався від органів досудового розслідування, за таких обставин є достатні підстави вважати, що він продовжить переховуватись від суду.

Тому, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, відносно ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд прийшов до переконання про відмову у задоволені клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд приходить до переконання, що ступінь раніше встановленого ризику не зменшилася, менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.
Продовження дії запобіжного заходу відбудеться в даному випадку не «автоматично», а із встановленням і дослідженням питання про наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини в кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки суспільний інтерес, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи. А тому, на даний час, підстав для застосування іншого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язаного з триманням під вартою, суд не вбачає.

З огляду на це суд вважає доцільним клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підстав для застосування застави суд не вбачає, так як ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який призвів до загибелі людини.

Керуючись ст. 331, ч. 2 ст. 376 КПК України, п.20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, до 24 год. 12.11.2021.

У задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 , про зміну запобіжного захисту з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд на протязі 7 діб з дня проголошення ухвали суду.

Повний текст ухвали буде оголошено о 17:50 год. 17.09.2021.

Головуючий суддя ОСОБА_1