ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/29/22 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ст. 115 ч. 1 КК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000478 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 із доповненнями на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ухваленим в порядку спеціального судового провадження, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в м. Херсоні,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислено з моменту його затримання з метою виконання вироку. Вирішено питання про речові докази і судові витрати.

Суд встановив, що ОСОБА_7 , 05.09.2014 року близько 14.30год. знаходячись на території літнього майданчика кафе "Імбісс", яке розташоване навпроти будинку 152 по проспекту Адмірала Сенявіна у м.Херсоні, умисно, керуючись мотивом, направленим на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин під час конфлікту, із пістолета ТТ калібру 7,62мм, який знаходився при ньому, здійснив п`ять пострілів у потерпілого, в результаті чого ОСОБА_9 заподіяно наскрізні вогнепальні кульові поранення грудної клітини з пошкодженням грудного відділу аорти, правого стегна з багато осколковим переломом правої стегнової кістки, а також вогнепальні кульові поранення грудної клітини.

Смерть ОСОБА_9 настала одразу після заподіяння йому тілесних ушкоджень від вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини з пошкодженням грудного відділу аорти ускладненого гострим крововиливом.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В первісно поданій апеляційній скарзі (том 3 а.п.163-165, 167-168) обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів вказував, що висновки суду про вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_9 ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, його дії за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані невірно, що потягло за собою суворість призначеного йому покарання.

Суд не дав оцінці неправомірній поведінці потерпілого, яка передувала вчиненню злочину та обстановці, за яких здійснено постріли у потерпілого.

Вказував на те, що 05.09.2014 року на території кафе «Імбісс» між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, оскільки останній почав вимагати кошти на підтримку осіб, які відбувають покарання та погрожувати позбавленням життя та майна, дістав з машини декілька каністр із речовиною, що мала запах керосину, та повідомив, що підпале машини, ремонтом яких він ( ОСОБА_7 ) займався, потім дістав пістолет, демонструючи намір позбавити його життя. Злякавшись за своє життя, він вихопив у ОСОБА_9 пістолет та, не прицілюючись, зробив декілька пострілів в останнього, після чого зник з місця пригоди. Тривалий час переховувався у м. Львові до моменту затримання.

Суд не врахував відомості про особу загиблого, який раніше судимий за майнові злочини, вів антисуспільний спосіб життя, натомість він ( ОСОБА_7 ) є позитивно спрямованою людиною, має неповнолітніх дітей, постійне місце роботи та доходу.

Вважає, що проведення заочного судового розгляду є порушенням його законних прав, оскільки він не був ознайомлений зі своїми правами, був позбавлений можливості захищатися під висунутого обвинувачення, обирати захисника на власний розсуд, заявляти клопотання про виклик свідків захисту, про призначення судової психіатричної експертизи, тощо, приймати участь у дослідженні доказів та звертатись до суду із останнім словом.

У доповненнях до апеляційної скарги (том 4 а.п. 39-42,79-87) обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього з ч. 1 ст. 115 КК України в зв`язку з його невинуватістю у вчиненні інкримінованому йому злочину.

В обґрунтування фактично змінених апеляційних вимог вказує, що спеціальне досудове розслідування могло бути здійснено лише стосовно особи, яка є підозрюваним у кримінальному провадженні, проте доказів про вручення йому повідомлення про підозру особисто матеріали справи не містять. Повідомлення про підозру не передавалась йому особисто, а направлено у спосіб, передбачений КПК для повідомлень та розміщено у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр». Отже його не було проінформовано слідством про характер і причину обвинувачення.

Залучений державною захисник ОСОБА_10 не здійснював належного та якісного захисту його прав від незаконних процесуальних дій суб`єктів кримінального провадження, не виконав покладених на нього обов`язків передбачених ст.26 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та ст.11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд не дослідив показань всіх свідків обвинувачення, а лише двох з них, показання яких не доводять його винуватості у вчиненні злочину.

З показань свідка обвинувачення ОСОБА_11 вбачається, що він не був очевидцем вбивства ОСОБА_9 , тому ці показання є неналежним доказом.

Показання свідка ОСОБА_12 викликають сумнів в правдивості, оскільки не узгоджуються з відеозаписом камери спостереження території літнього майданчика кафе «Імбісс», є суперечливими та абстрактними. Крім того ОСОБА_13 має психічні вади здоров`я, що підтверджується копією його військового квитка, тому не міг керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення в суді першої інстанції.

В судових засіданнях, які відбулись 26.03.2018, 22.01.2019 та 20.11.2019 року прокурор ОСОБА_6 безпідставно відмовився від допиту восьми свідків обвинувачення, що свідчить про упереджене ставлення прокурора до свідків та ігнорування можливих законних доказів у кримінальному провадженні, порушення принципу безпосередності та повноти дослідження доказів судом.

Судово-медичною експертизою №1078 від 05.09.2014 року встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини з пошкодженням грудного відділу аорти, що ускладнилося гострою крововтратою. Вказаний висновок лише надає оцінку здійсненим пострілам у ОСОБА_9 і встановлює причину його смерті, проте з цього висновку суд не може встановити причино-наслідковий зв`язок між діями невідомої особи, схожими на постріли та тілесними ушкодженнями, що спричинили смерть ОСОБА_9 . Отже, вказана судом «навмисність» та «прицільність» не має відношення до обвинуваченого.

Сам по собі висновок експерта свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 в заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку балістичної експертизи №2770 від 10.10.2014 року дві знайдені на місці події гільзи є складовими частинами бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї 7.62-мм патронів до пістолета зразка НОМЕР_1 конструкції Токарева (ТТ), вистріл у потерпілого ОСОБА_9 було здійснено саме з неї. Проте інших відомостей щодо знаряддя злочину в ході досудового розслідування встановлено не було. Окрім того, дозволу на носіння такої вогнепальної зброї в обвинуваченого не має, будь-які факти про наявність зброї у нього відсутні. Враховуючи це, висновок суду про те, що саме він ( ОСОБА_7 ) навмисно зробив постріли у потерпілого, є безпідставним.

Зазначає про недопустимість всіх доказів, отриманих в ході огляду місця події, огляду трупу потерпілого, огляду відеозапису з камер відеоспостереження кафе «Імбісс» через відсутність дозволу слідчого судді на проникнення до території літнього майданчика та добровільної згоди власника кафе на проведення такого огляду, а також всіх похідних від оглядів доказів за концепцією «плодів отруйного дерева».

Вказує, що відповідні огляди проводились з дозволу працівника кафе ОСОБА_14 , однак згідно з правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку, власником її у 2014 році був ОСОБА_15 , який такого дозволу не надавав, а право власності ОСОБА_14 на автомийку оформлено пізніше у 2016 році

Крім того, суд допустив істотне порушення вимог ст. 107 ч. 4 КПК через те, що за допомогою технічного засобу аудіо та відео фіксація судових засідань відображена у різних програмах, а не є цілісним файлом.

Позиції сторін

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 не підтримав первісно подану ним апеляційну скаргу (том 3 а.п.163-165, 167-168) та зазначив, що викладена ним в цій скарзі версія про те, що «в 05.09.2014 року на території кафе «Імбісс» між ним та ОСОБА_9 винник конфлікт, оскільки останній почав вимагати кошти на підтримку осіб, які відбувають покарання та погрожувати позбавленням життя та майна, дістав з машини декілька каністр із речовиною, що мала запах керосину, та повідомив, що підпале машини, ремонтом яких він ( ОСОБА_7 ) займався, потім дістав пістолет, демонструючи намір позбавити його життя. Злякавшись за своє життя він вихопив у ОСОБА_9 пістолет та не прицілюючись зробив декілька пострілів в останнього, після чого зник з місця пригоди. Тривалий час переховувався у м. Львові до моменту затримання» вигадана його захисником виключно з метою поновлення строку на апеляційне оскарження.

Насправді він ОСОБА_9 не знав і ніколи не бачив, будь-яких стосунків з ним не мав, 05.09.2014 року на території літнього майданчика кафе "Імбісс" у м. Херсоні не перебував, оскільки на той час вже декілька місяців проживав у Львові. Зафіксовані камерами відеоспостереження події, що відбувались 05.09.2014 року на території літнього майданчика кафе "Імбісс" йому не знайомі, обличчя учасників події на відеозаписах чітко не видно, отже цим доказами не підтверджено факт перебування його на місці події та вбивства потерпілого, а інших доказів причетності його до вбивства стороною обвинувачення не зібрано.

Підтримав доповнення до апеляційної скарги (том 4 а.п. 39-42,79-87) з наведених в них підстав, просив вирок скасувати та закрити провадження у зв`язку з недоведеністю його винуватості в умисному вбивстві ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_8 частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями з урахуванням позиції останнього, висловленої в ході апеляційного розгляду. Просив вирок скасувати та закрити провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_9 достатніми, належними та допустимими доказами.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, просив вирок залишити без змін.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України повторно допитавши свідка ОСОБА_12 , допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_16 , дослідивши письмові докази, відеозапис події злочину та обговоривши доводи апеляційної скарги із доповненнями, колегія суддів виходить з наступного.

Підстави для зміни або скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, передбачені у ст. 409 КПК України.
Частиною 1 статті 404 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення судів першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, зважаючи на позицію апелянта, висловлену в ході апеляційного перегляду про часткове підтримання апеляційних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної оцінки судом доказів

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

У результаті апеляційного перегляду встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття рішення.
В основу обвинувального вироку місцевий суд обґрунтовано поклав показання свідка ОСОБА_12 , а також наявні у справі письмові докази, зокрема, протоколи огляду місця події, інших слідчих дій та висновки судових експертиз, зміст яких детально відображено у вироку, відеозапис з камер відеоспостереження, яким зафіксовані обставини вбивства потерпілого.
Будучи допитаним судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 свою вину в умисному вбивстві ОСОБА_9 не визнав, посилаючись на те, що з потерпілим ніколи не був знайомим, конфліктів не мав, 05.09.2014 року на території літнього майданчика кафе "Імбісс" у м. Херсоні не перебував, оскільки на той час проживав у м. Львові. Зафіксовані камерами відеоспостереження кафе "Імбісс" події, що відбувались 05.09.2014 року на території літнього майданчика йому не знайомі, обличчя учасників події на відеозаписах чітко не видно, отже цим доказами не підтверджено факт перебування його на місці події та вбивства потерпілого, а інших доказів причетності його до вбивства стороною обвинувачення не зібрано та суду не представлено. Чому свідок ОСОБА_12 вказав в суді першої інстанції на нього як особу, яка вбила ОСОБА_9 йому не відомо, вважає, що ОСОБА_12 є психічно хворим. Раніше викладену в апеляційній скарзі версію про вбивство ним ОСОБА_9 у стані необхідної оборони або душевного хвилювання вигадав його захисник та вона є неправдивою.

Ретельно перевіривши аналогічні доводи доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Допитаний судом першої інстанції 26.10.2018 року в присутності адвоката ОСОБА_17 свідок ОСОБА_12 показав, що він добре був знайомим з ОСОБА_7 , мав з ним нормальні стосунки. 05.09.2014 року поставив свою машину на ремонт в СТО «BEBKO» та на автомобілі ОСОБА_7 приїхали на автомийку на пр-ті Сенявіна. Поки машину ОСОБА_7 поставили на мийку, вони сіли за столик на літньому майданчику кафе "Імбісс" на території автомийки. Спочатку вони перебували у кафе вдвох та було два працівника кафе, а згодом під`їхав потерпілий з водієм та своєю дівчиною. Потерпілий з водієм підсіли до них за столик та відразу ж потерпілий почав сваритись з ОСОБА_7 , потім приніс бутиль з запахом бензину, нецензурно лаявся, сказав, що спалить будинок, машину. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 між собою сварились та ображали один одного нецензурною лайкою. Потім ОСОБА_7 вскочив та відійшов, ставши у нього (свідка) за спиною, та далі він не бачив детально, що відбувається, оскільки був спиною до ОСОБА_18 , однак згодом за спиною почув хлопки, схожі на вистріли з петарди, та зрозумів, що це ОСОБА_18 стріляє. Він був в шоці, оскільки від ОСОБА_18 такого не очікував, ОСОБА_18 відразу ж убіг, а потерпілий впав на землю. З машини потерпілого вискочила його дівчина з битою та почала трощити холодильники та ларьок кафе, кидатись на всіх.

Показання свідка ОСОБА_12 повністю узгоджуються з переглянутим апеляційним судом відеозаписом з камер відеоспостереження кафе "Імбісс" за 05.09.2014 року (том 1 а.п. 60), яким зафіксовано, що близько 14 годині 05.09.2014 року на території автомийки біля майданчику кафе відбуваються розмови між групою чоловіків, потім частина чоловіків встає зі столу та відходить, за столом залишаються тільки два чоловіка

Потім один з них також встає зі столу, вбачається, що він відрізняється від інших кольором одягу: весь одягнутий в темний одяг, що дозволяє чітко прослідувати за саме його діями, він відходить до одної з груп чоловіків, потім відходить в глиб майданчику, де чекає сам. По зросту, статурі, зачісці ця особа схожа на ОСОБА_7 .

Потім до нього підходе іншій чоловік в білої футболці та людина в темному одягу о 14:31 год. витягує руку вперед та на певній відстані вчиняє дії, схожі на постріли прицільно в чоловіка в білої футболці, спочатку чоловік в білій футболці намагається закритися якімсь предметом, потім відразу ж розвертається спиною та починає тікати, чоловік у темному одязі далі вчиняє витягнутою рукою дії, схожі на постріли в спину тікаючому чоловіку в білій футболці, той падає, а чоловік в темному одягу тікає в інший бік майданчику і зникає. Відразу ж з одного з автомобілів вибігає жінка, кричить та хапає себе за голову, тупотить ногами, кидається до машини, хватає биту, підбігає до вітрини холодильників та трощить їх.

При цьому, з відеозапису чітко відстежуються, що між чоловіками певний час (близько 30 хвилин) періодично відбувалась емоційна розмова, будь-яких злочинних посягань на особу, яка здійснює постріли (нападу, боротьби, обливання бензином з каністри тощо), потерпілий не вчиняє.

При відтворенні судом першої інстанції цього відеозапису свідку ОСОБА_12 , останній під час його додаткового допиту судом 20.11.2019 року вказав, що на відеозапису зафіксовано саме ту подію, яка відбулась 05.09.2014 року близько 14:30 на території літнього майданчика кафе "Імбісс" , показав на відео, що після розмов за столом кафе залишився тільки він та ОСОБА_7 і саме ОСОБА_7 який відрізняється від інших повністю темним одягом потім встає зі столу, відходить за нього ( ОСОБА_12 ) та чекає, а коли до нього підходить потерпілий ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вчиняє дії схожі на постріли, після чого відразу ж тікає, а потерпілий падає.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_12 , дані суду першої інстанції, у сукупності з відеозаписом події, який демонструвався свідку вже після його допиту, колегія суддів дійшла висновку, що свідок давав показання не тільки про обставини вбивства, але й про дрібниці, які до вбивства не мали відношення, і які могли були відомі лише очевидцю злочину, що свідчить про їх правдивість.

Під час перевірки звукозапису судових засідань від 26.10.2018 та 20.11.2019 року, в яких допитувався свідок ОСОБА_12 колегією суддів встановлено, що суд допитав свідка з дотриманням вимог ст. 352 КПК, в присутності його адвоката, свідку була вручена пам`ятка про права та обв`язки та суд пересвідчився в тому, що їх зміст свідку зрозуміло.

Свідок ОСОБА_12 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України та приведений до Присяги.

Показання свідка повністю узгоджуються з відеозаписом з камер відеоспостереження, який був продемонстрований свідку в судовому засіданні лише 20.11.2019 року, тому підстав ставити під сумнів достовірність цих показань, колегія суддів не має та не вбачає передбачених законом підстав для визнання даних показань недопустимим доказом.

З показань свідка ОСОБА_12 та відеозапису з камер відеоспостереження, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що саме ОСОБА_7 з метою вбивства ОСОБА_9 , навмисно зробив прицільні постріли з пістолету в потерпілого, від яких наступила смерть останнього.

Під час повторного допиту в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням захисту, в апеляційному суді свідок ОСОБА_12 в присутності захисника ОСОБА_17 показав, що з плином часу через наявні в нього вади здоров`я він не пам`ятає подій, що відбулась 05.09.2014 року, оскільки періодично в нього бувають провали в пам`яті.

Проте свідок не відмовився від раніше наданих суду показань та не спростував їх, не заперечував того факту, що в присутності адвоката добровільно без будь-якого тиску давав показання суду першої інстанції в цій справі за обставинами події, які були йому відомі.

Посилання захисту на те, що ОСОБА_12 через вади здоров`я був придатний до військової служби лише у військовий час, тому він є психічно хворим, а його показання в суді першої інстанції - з цієї підстави є недопустимим доказом, колегія суддів оцінює критично, оскільки факт придатності особи для військової служби лише у військовий час не свідчить про її неосудність та жодним чином не доводить факту, що свідок під час допиту його судом першої інстанції не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, колегія суддів вважає, що версія «про провали у пам`яті» свідка ОСОБА_12 виникла вже на стадії апеляційного перегляду за втручання сторони захисту та незаконного впливу на свідка ОСОБА_12 , який є ключовим свідком обвинувачення.

Так, до доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого додано копію військового квитка ОСОБА_12 , виданого у 1991 році, де вказується на придатність його до військової нестройової служби лише у військовий час та є посилання на ст. 14-б розкладу хвороб (том 4 а.п. 88-89). Джерело отримання захистом цієї копії на запитання суду ОСОБА_7 як і його захисник, не повідомили.

В доповненнях до скарги ОСОБА_7 посилається на цей військовий квиток та самостійно ставить діагноз ОСОБА_12 , такий як «погіршення пам`яті, порушення свідомості, розлад особистості», який жодним належним доказом не підтверджений (том 4 а.п. 81).

Далі, без попереднього вирішення клопотання про повторний допит свідка, сторона захисту відшукала та запросила ОСОБА_12 з`явитись до апеляційного суду 26.10.2021 року (том 4 а.п. 160), який під час його допиту дав показання про провали в пам`яті та порушення свідомості, аналогічні тим, що викладені у доповненні до скарги обвинуваченого, що беззаперечно свідчить про попередній вплив на цього свідка з боку захисту та викликає сумнів в їх правдивості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів критично сприймає позицію свідка ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції про провали в пам`яті та надає перевагу його показанням, даним в суді першої інстанції, які є послідовними, узгоджуються з іншими доказами і сумнівів апеляційного суду в їх достовірності не викликають.

Також Суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого про недопустимість всіх письмових доказів, зібраних упровадженні, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
З протоколу огляду місця події (трупа) від 05.09.2014 року вбачається, що на майданчику самообслуговуючої автомийки, розташованої навпроти будинку №152 по пр. Сенявіна у м.Херсоні виявлено та оглянуто труп ОСОБА_9 з округлою раною на спині справа; лінійною раною на боковій поверхні шиї; поперечною раною у районі пахової області справа. Біля трупа виявлено та вилучено біту, дві гільзи та дві кулі, три каміння зі слідами, схожими на кров, пляшку з етикеткою "Керосин очищений», зроблені змиви (том 2 а.п. 3-14).

Протокол огляду місця події складено, підписано слідчим, понятими, які не викладали своїх зауважень з приводу процедури слідчої дії. За формою та змістом протокол відповідає вимогам ст. 104, 105 КПК. З протоколу вбачається, що при огляді місця події були присутні експерт НДЕКЦ, судово-медичний експерт, прокурори, кінолог, представники УМВС. Той факт, що судово-медичний експерт не поставив свій підпис у протоколі, всупереч доводам захисту, не є підставою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки це порушення не є настільки істотним у контексті положень ст. 86, 87 КПК України, що б потягнуло за собою вказані наслідки.

Протоколами огляду місця події від 05.09.2014 та 08.09.2014 року зафіксовано огляд підсобного приміщення кафе «Імбісс», де знаходився комп`ютер та з дозволу володільця вилучено жорсткий дискнакопичувач відео реєстрації з відео камер спостереження та відеорегеєстратор "Digital video recorder" модель DH-DVR s/n TZA GL 45200298 (том 2 а.п. 21, 22-24, 2, 26-27).

Протоколом огляду від 09.09.2014 року зафіксовано огляд вилученого з трупу потерпілого одягу та сумки потерпілого з пошкодженнями від здійснених пострілів (том 2 а.п. 28).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1078 від 05.09.2014 року ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження:

- вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини з пошкодженням грудного відділу аорти, яке виникло в результаті пострілу з вогнепальної зброї, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, полягає в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини, яке виникло в результаті пострілу з вогнепальної зброї, проникаюче в праву плевральну порожнину з пошкодженням правого купола діафрагми, середньої частки правої легені, стравоходу, трахеї, мови, крововиливами в м`які тканини по ходу раневого каналу, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- вогнепальне кульове наскрізне поранення правого стегна з осколковим переломом правої стегнової кістки також виникло в результаті пострілу з вогнепальної зброї, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В момент заподіяння тілесних ушкоджень взаєморозташування нападника і потерпілого змінювалося. Локалізація вхідного ушкодження (№1) свідчить про те, що до дульного зрізу зброї була звернена ліва пахвова область, пошкодження №3 - до дульного зрізу зброї була звернена задня поверхня тіла, а пошкодження №4 - до дульного зрізу зброї була звернена права бічна поверхня тіла.

Смерть ОСОБА_9 наступила від вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини з пошкодженням грудного відділу аорти, ускладнилися гострою крововтратою.

Кількість пошкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , відповідає кількості пошкоджень, виявлених на його футболці і шортах, за винятком рани шиї (рана №2), яка розташований в області, не покритій одягом (том 2 а.п. 29-32).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №115-МК від 29.09.2014 року ушкодження №1,2 футболки та пошкодження шортів №4 є вогнепальними кульовими вхідними, пошкодження шортів №3 вихідний (том 2 а.п. 37-44).
Відповідно до висновку балістичної експертизи №2770 від 10.10.2014 року надані на дослідження дві гільзи є складовими частинами бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї стріляними гільзами 7.62-мм патронів до пістолета зразка НОМЕР_1 конструкції Токарева (ТТ). Надані гільзи були вистріляні в 7.62-мм пістолеті ТТ .
Надані на дослідження дві кулі, є складовими частинами бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї стріляними кулями 7.62-мм патронів до пістолета зразка НОМЕР_1 конструкції Токарева (ТТ). Надані кулі були вистріляні в 7.62-мм пістолеті ТТ (том 2 а.п. 45-50).
Висновки судово-медичних експертиз щодо локалізації та механізму пострілів з вогнепальної зброї у потерпілого ОСОБА_9 узгоджується з висновком балістичної експертизи, а також відеозаписом цієї події, зафіксованим на камерах відеоспостереження та показаннями свідка ОСОБА_12 , отже у взаємозв`язку вони доводять винуватість ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_9 .

Доводи скарги про те, що ОСОБА_7 не мав дозволу на носіння вогнепальної зброї колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина жодним чином не виключає незаконного її придбання, носіння та використання.

Той факт, що в ході слідства не було відшукано зброю, з якою вбито потерпілого також не виправдовує ОСОБА_7 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що відразу ж після вбивства останній втік зі зброєю та місце його переховування встановлено лише в ході міжнародного розшуку у 2020 році.

Доводи сторони захисту про незаконність огляду місця події та недопустимість всіх доказів, отриманих в ході огляду місця події, огляду трупу потерпілого, та всіх похідних від огляду доказів через відсутність дозволу слідчого судді та власника земельної ділянки, на якій розташовані автомийка та кафе Імбісс», на проникнення до цієї території, є неприйнятними з огляду на наступне.

Як встановлено судом, вбивство ОСОБА_9 вчинено на території літнього майданчика кафе «Імбісс», що є загальнодоступним місцем.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після огляду.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Судом встановлено, що підставою для проведення огляду місця події території літнього майданчика кафе «Імбісс» стало повідомлення про вбивство ОСОБА_9 .

З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд вказаної території, в процесі якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті.

Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. Крім того, працівниками кафе добровільно видано відеозаписи з камер відеоспостереження.

Враховуючи те, що огляд місця події був проведений у відповідності до вимог процесуального закону, під час його проведення з дотриманням вимог цього закону, було виявлено та вилучено труп ОСОБА_9 , гільзи, відео реєстратор із записами камер відеоспостереження та зафіксовано обстановку на місці події, колегія суддів не може погодитися з доводами захисту про недопустимість вилучених в ході огляду місця події речових доказів, висновку експерта щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та причин його смерті, висновку балістичної експертизи, відеозапису тощо. Підстав для застосування до цих доказів доктрини «плодів отруйного дерева», на чому наголошує сторона захисту, немає (див. постанову Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 518/203/17, провадження № 51-6828км18).

Крім того, якщо особа викликає правоохоронців для розслідування злочину, вчиненого в межах його володіння, виникає обґрунтована презумпція того, що володілець погоджується і з тим, що місце події буде оглянуто, хоча б для того щоб пересвідчитися, що злочинна подія дійсно мала місце.

У цій справі дії працівників кафе свідчили про їх зацікавленість у розслідуванні вчиненого злочину і про намір сприяти правоохоронним органам у цьому.

Обставини огляду і будь-які інші відомості в матеріалах провадження не свідчать про володільця кафе надати доступ до території літнього майданчика кафе та відеозаписів з камер відеоспостереження, навпаки їх огляд проведено за добровільною згодою їх володільця ОСОБА_14 .

Посилання захисника на офіційне оформлення ОСОБА_14 прав на кафе у 2016 році не свідчить про незаконність огляду та недопустимість його результатів, оскільки під час досудового розслідування та розгляду справи в судах першої, апеляційної інстанцій жодних скарг на те, що огляд території кафе було проведено всупереч волі його власника або володільця, заявлено не було.

Показання допитаного апеляційним судом за клопотанням захисту свідка ОСОБА_16 не спростовують обвинувачення, оскільки з показань цього свідка вбачається, що хоча він в день вчинення злочину і працював в кафе, однак бачив лише певну кількість чоловіків, які сварились, чув якість хлопки та бачив силует чоловіка віком близько 30 років, який тікав, та потім бачив труп потерпілого. Проте очевидцем злочину не був, обличчя чоловіків не розглядував, впізнати будь-кого з них, в тому числі й вбивцю, не зможе.

Проте показання цього свідка спростовують версію ОСОБА_7 про те, що на час вчинення злочину він вже 3-4 місяці постійно проживав у Львові, оскільки свідок ОСОБА_16 показав суду, що добре знав ОСОБА_7 та безпосередньо бачив, що ОСОБА_7 декілька раз відвідував кафе «Імбісс» протягом місяця до вчинення злочину.

Крім того, колегія суддів наголошує, що протягом перебігу апеляційного провадження версія ОСОБА_7 щодо обставин події була вкрай непослідовною.

Зокрема в первісно поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказав, що був знайомим з ОСОБА_9 , який був кримінальним авторитетом та 05.09.2014 року на території літнього майданчика кафе "Імбісс" по проспекту Адмірала Сенявіна у м.Херсоні вони зустрілись обговорити певні питання, в ході чого ОСОБА_9 став пред`являти незаконні майнові вимоги, висловлював погрози, вчинив сварку, потім бійку, в ході якої ОСОБА_7 , з метою самооборони, вихопив у останнього зброю та неприцільно здійснив у потерпілого декілька пострілів (том 3 а.п.163-165, 167-168).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 висунув нову версію, за якою він взагалі не знав потерпілого, не мав з ним конфліктів та не стріляв в нього, а на час вчинення злочину вже певний час проживав у м. Львові. Вказав, що попередня версія була вигадана його захисником.

Проте нова версія обвинуваченого спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 , даними в суді першої інстанції та відеозаписом події, отже апеляційний суд оцінює дані апеляційному суду показання обвинуваченого критично, вважає їх неправдивими, спрямованими на введення суду в оману щодо фактичних обставин справи та прагнення уникнути відповідальності.

При цьому колегія суддів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 404 КПК межі апеляційного перегляду, не розглядає версії вчинення ОСОБА_7 вбивства ОСОБА_9 у стані необхідної оборони або сильного душевного хвилювання, викладені у первісно поданій апеляційній скарзі, оскільки обвинувачений стверджував апеляційному суду про те, що ці версії вигадані його захисником, є неправдивими та категорично заперечував будь-яке відношення до події, що мала місце 05.09.2014 року.

Натомість його показання про перебування 05.09.2014 року у м. Львові та непричетність до вбивства ОСОБА_9 спростовані наведеними вище доказами, яким суд дав належну оцінку, з`ясувавши упродовж розгляду справи усі передбачені статтею 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, і обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення події злочину та доведеності винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні.
Встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення отримали правильну правову кваліфікацію за частиною 1 статті 115 КК.

Щодо неповноти судового розгляду

Твердження сторони захисту про неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що залишилися недопитаними свідки обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 ( ОСОБА_23 ), є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом першої інстанції були відхиленні клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що судом першої інстанції були відхилені клопотання сторони обвинувачення та захисту про допит вказаних свідків для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За частиною 2 ст. 327 КПК прибуття в суд, зокрема, свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні його явки шляхом здійснення судового виклику.

Відповідно до ст. 349 КПК після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Зазначених вимог закону суд дотримався.

Відповідно до матеріалів провадження, суд допитав тих свідків, допит яких був можливим.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що місцевий суд під час розгляду кримінального провадження неодноразово викликав свідків обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 для надання показань в тому числі й шляхом неодноразового застосування їх приводу, які не виконано через відсутність свідків за місцем проживання.

Судом також вживались заходи щодо вставлення місця перебування вказаних осіб шляхом неодноразового надання доручень оперативним підрозділам провести відповідні оперативно-розшукові заходи, які позитивних результатів не дали, через що розгляд справи тривав понад 3 роки.
Таким чином, суд першої інстанції здійснив усі можливі дії для виклику цих свідків, однак вони виявилися безрезультатними.

В судовому засіданні прокурор відмовився від допиту цих свідків, а тому у колегії суддів немає підстав вважати, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду або не були дотримані вимоги ст. 22 КПК України, що могло б вплинути на правильність висновків суду та законність і обґрунтованість постановленого в справі судового рішення.

Заявляючи клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 судом апеляційної інстанції сторона захисту взагалі не обґрунтувала клопотання в цій частині та не вказала, які саме обставини в межах заявлених апеляційних вимог та з огляду на версію обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, мають бути підтверджені показаннями цих осіб.

Показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 не покладені в основу обвинувального вироку, тому зважаючи на минування значного проміжку часу з дня вчинення злочину (7 років) та неефективність оперативно-розшукових заходів, а також недоведення апелянтом передбачених ч. 3 ст. 404 КПК підстав для їх допиту судом апеляційної інстанції, дотримуючись розумного строку розгляду кримінального провадження, колегія суддів не встановила передбачених законом підстав для задоволення вказаного клопотання.

Заявляючи на стадії апеляційного перегляду клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_14 , яка, як вбачається з матеріалів справи, надавала працівникам поліції письмову згоду на огляд місця події та добровільно видала відео реєстратор з камер відеоспостереження літнього майданчика автомийки та кафе «Імбісс», сторона захисту вказувала на те, що показаннями свідка буде підтверджено оформлення нею права власності на кафе лише у 2016 році, що на думку захисту, свідчить про відсутність згоди дійсного власника земельної ділянки ОСОБА_15 на огляд місця події 05.09.2014 року.

Однак враховуючи, що на підтвердження факту юридичного оформлення прав на земельну ділянкою ОСОБА_14 суду надано відповідні правовстановлюючі документи ( а.п. 92-124 том 4), які досліджені апеляційним судом за клопотанням захисту, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності у допиті цього свідка за цими обставинами, які ніким не оспорюються.

Разом з цим, хоч ОСОБА_14 як працівник кафе і надала згоду на огляд місця події, апеляційним судом вже наголошувалось, що огляд місця події та трупу ОСОБА_9 не потребував дозволу власника, оскільки ця слідча дії є невідкладною, крім того цим оглядом не встановлено порушень будь-яких прав та законних інтересів власника земельної ділянки ОСОБА_15 .

Також не оспорюється власником земельної ділянки і добровільність видачі працівниками автомийки та кафе «Імбісс» працівникам поліції відео реєстратору із записами з камер відеоспостереження, що не потребувало застосування процедури тимчасового доступу до речей і документів.

Щодо істотного порушення вимог КПК

Доводи апелянта про те, що відносно нього було незаконно здійснено спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, чим позбавлено його права на захист є безпідставними, виходячи з наступного.

В первісно поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорював того факту, що відразу ж після вчинення злочину втік та тривалий час переховувався у м. Львові, доки не був затриманий.

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу.

Ухвалою слідчого судді від 15.09.2016 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні (том 1 а.п.1-2) з огляду на те, що підозрюваний переховувався від органів досудового слідства та 23.09.2014 року був оголошений у міжнародний розшук (том 1 а.п. 19).

Підстав ставити під сумнів законність судового рішення колегія суддів не вбачає.

Спеціальне досудове розслідування проведено з дотриманням вимог ст. 297-1- 297-5 КПК.

Посилання на те, що ОСОБА_7 особисто не вручалось повідомлення про підозру, а було направлено на його адресу у спосіб, передбачений КПК для повідомлень та розміщено у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр», а отже він не набув статусу підозрюваного є безпідставним.

Так, відповідно до ст. 278 КПК (у редакції закону, чинному на час проведення процесуальної дії 06.09.2014 року) письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У даному кримінальному провадженні було встановлено, що місцем проживання ОСОБА_7 є АДРЕСА_1 .

Органом досудового розслідування було здійснено всі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_7 про наявність щодо нього кримінального провадження та виклик його до слідчих органів. Зокрема, шляхом публікації повісток про виклик підозрюваного в офіційному виданні Урядовий кур`єр, а також повідомлення про підозру за місцем фактичного його проживання (том 1 а.п. 65а, 65б, 68, 69).

Оскільки ОСОБА_7 відразу ж після вчинення злочину зник та переховувався, ухилившись у такий спосіб від слідства, тому направлення йому повідомлення про підозру за останнім відомим місце проживання рекомендованим листом поштою (том 2 а.п. 65-а, 65-б), а також публікація в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження виклику ОСОБА_7 для допиту та проведення інших процесуальних дій (том 2 а.п. 69) відповідає вимогам закону. При цьому повідомлення про підозру вручено його захиснику, як того вимагають положення ч. 2 ст. 297-5 КПК.Отже, ОСОБА_7 відповідно до ст. 42 КПК України набув статус підозрюваного. Так само безпідставним слід визнати і твердження захисника про недотримання вимог ст. 290 КПК України внаслідок невідкриття матеріалів кримінального провадження підозрюваному.

Щодо доводів скарги про незаконність здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, колегія суддів виходить з наступного.

У суді першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, яке відбувалося за участю захисника (том 1 а.п. 22). При цьому ОСОБА_7 в порядку ст. 323 КПК до суду викликався шляхом розміщення оголошень у спеціальному виданні «Урядовий кур`єр». Враховуючи здійснення спеціального судового провадження «in absentia» через перебування ОСОБА_7 у міжнародному розшуку, доводи апелянта про порушення його права на захист через здійснення судового розгляду у його відсутності, є безпідставними.

Після затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року йому була вручена копія вироку та він реалізував своє право на його апеляційне оскарження. Обвинувачений та його захисники ознайомились з матеріалами справи, ОСОБА_7 була вручена пам`ятка про права та обв`язки та надана можливість дати показання по пред`явленому обвинуваченню та брати участь у повторному дослідженні доказів на стадії апеляційного перегляду та дослідженні апеляційним судом за клопотанням захисту нових доказів та доводити свою невинуватість.

Доводи апелянта про неефективний його захист адвокатом ОСОБА_10 , якого він не обирав, є також безпідставними.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату. Вона полягає в наданні особі належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб (див. Постанову у справі №442/6204/18).

Суд звертає увагу, що під час апеляційного розгляду, об`єктивних даних про порушення права ОСОБА_7 на захист через неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_10 , яке б могло призвести до істотного обмеження його прав, не встановлено.

Доводи доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого про істотне порушення судом вимог ч. 4 ст. 107 КПК, через те, що за допомогою технічного засобу аудіо та відео фіксація судових засідань відображена у різних програмах є очевидно безпідставними, оскільки обвинувачений не наводить обґрунтування яким чином ця обставина впливає на законність та обґрунтованість судового рішення та порушує його права за таких обставин, коли аудіозапис судових засідань є якісним та повним та у сукупності з відеозаписом дає повне уявлення про перебіг судового провадження.

Щодо призначеного покарання

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому, в апеляційній скарзі не наведено.
Зокрема ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини, після вчинення злочину тривалий час переховувався від слідства, що зумовило оголошення його у міжнародний розшук, під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної не надав критичної оцінки своїм діям та не висловив жалю з приводу вчиненого, прагнув ввести суд в оману з приводу фактичних обставин справи, з метою уникнення відповідальності, тому підстав для пом`якшення йому покарання, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченого із доповненнями підлягає залишенню без задоволення.

Разом з цим, враховуючи, що на виконання вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року ОСОБА_7 був затриманий 27.11.2020 року та відбував покарання до моменту звільнення 18.08.2021 року (том 4 а.п. 59, 61), вказаний період в порядку ч. 5 ст. 72 КК України має бути зарахований в строк відбування ним покарання за вказаним вироком, незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки це відповідатиме положенням ч. 2 ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року щодо нього без змін.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року часткове відбуте ним покарання за цим вироком з 27.11.2020 року по 18.08.2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4