печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ОА Укрбезпека» в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
У провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ОА Укрбезпека» на слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку 19.08.2021 року в рамках кримінального провадження №0000019 від 14.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 19.08.2021 здійснено обшук за адресою м. Київ, вул. О. Тихого (Виборзька), 70. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/43838/21-к від 13.08.2021 під час виконання якої вилучено речі та документи, які не входили до виключного переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення з приводу задоволення скарги, так як ухвалою слідчого судді Печерського районного суду накладено арешт на вилучені речі.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею здійснювалась.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Вивчивши скаргу, заслухавши учасників, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, приходжу до наступного висновку.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що шостим СВ РКП СУ ГУ ДФС у м. Києві, під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури, проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000019 від 14.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.
19.08.2021 здійснено обшук за адресою м. Київ, вул. О. Тихого (Виборзька), 70. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/43838/21-к від 13.08.2021 під час виконання якої вилучено речі та документи.
Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 235 КПК України).
Частиною 7 ст. 236 КПК України встановлено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Судовим розглядом встановлено, що Ухвалою слідчого судді № 757/45508/21-к від 03.09.2021 року клопотання сторони обвинувачення задоволено накладено арешт на Фінансово-господарські документи ПП "Перша Охорона" (), ТОВ «ОА УКРБЕЗПЕКА» з контрагентами, згідно протоколу обшуку від 19.08.2021
Ноутбук чороного кольору s/n CND54249CT, RM №ТРN-C126.
За викладених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що на тимчасово вилучене майно під час обшуку 19.05.2021, ухвалою слідчого судді накладено арешт, а відтак воно відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України не має статусу тимчасово вилученого майна та як наслідок не може бути застосована правова процедура щодо повернення майна, яка передбачена статтею 169 КПК України.
На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «ОА Укрбезпека» в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1