Ухвала
Іменем України
10 січня 2022 року
м. Київ
справа № 211/4183/20
провадження № 51-5473ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 01 липня 2021 року,
встановив:
За вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд зазначеного вироку місцевого суду у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, засуджений як і попереднього разу, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення місцевим судом таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, засуджений, вказуючи на незаконність оскарженого судового рішення

з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому

не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення

ст. 414 КПК України.
Натомість засуджений, як і минулого разу, посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою апеляційного суду оскаржений вирок було залишено без зміни, однак засуджений у скарзі не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити

з вказаною ухвалою за наслідками розгляду його касаційної скарги та не наводить обґрунтувань щодо її незаконності, як це передбачено п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на те, що засудженим не були виконані вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу

на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 01 липня 2021 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3