УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження №0000992 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, має вищу освіту, офіційно не працює, перебуває у цивільному шлюбі, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.02.2022 року включно.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 діб до 11.02.2022 року включно, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор". Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що під час розгляду клопотання прокурор не довів наявність обставин, які б слугували підставою для продовження строків тримання під вартою та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Звертає увагу, що обвинувачений під час затримання не чинив ніякого опору, до обрання запобіжного не намагався втекти, не чинив ніякого впливу на потерпілого та свідків, не перешкоджав здійсненню досудового розслідування.

Вказує, що відповідно до висновку експерта змінилась тяжкість тілесних ушкоджень спричинених потерпілому.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має батьків пенсійного віку, проживає разом з цивільною дружиною та батьками, які потребують стороннього догляду. Вказане свідчить про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 .

На думку сторони захисту, на даному етапі судового розгляду до ОСОБА_6 можна застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному проваджені.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

01.12.2021 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України. У підготовчому судовому засіданні прокурор, заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на тяжкість злочинів у вчиненні яких він обвинувачуються та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, просив задовольнити клопотання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2021 року, клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.02.2022 включно, з його утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження, 01.12.2021 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України. У підготовчому судовому засіданні прокурор, заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на тяжкість злочинів у вчиненні яких він обвинувачуються та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, просив задовольнити клопотання.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшився, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2021 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 02.08.2021 скасовано ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2021 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 18.09.2021. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.09.2021 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 12.11.2021. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.11.2021 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 21.12.2021. Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України, неодноразово перевірялась під час вирішення питання слідчими суддями при обранні та продовженні строку запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 не змінилась, судовий розгляд справи не розпочатий та відповідно потерпілий та свідки судом не допитувались. Крім того, судом враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, перебуває у цивільному шлюбі, а також обвинувачення його у вчиненні особливо тяжкого злочину. З урахуванням того, що до завершення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судовий розгляд не може бути розпочатий та завершений, а також те, що обставини по справі з часу обрання та продовження запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не можливе, та вважає обґрунтованим і виправданим подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Посилання захисника на зміну тяжкості тілесних ушкоджень спричинених потерпілому є безпідставними, оскільки висновок експерта не вплинув на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (перебування у цивільному шлюбі та наявність батьків похилого віку), колегією суддів оцінюються критично, оскільки на даному етапі судового провадження це не свідчить про зменшення заявлених ризиків.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.02.2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: