ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.11.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів при виконанні запиту компетентних органів Португальської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №337/19.5PBCVL,

в с т а н о в и в:
26.05.2021 слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ).

Обґрунтовуючи свої вимоги, слідчий зазначає, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов запит про надання міжнародної правової допомоги компетентних органів Португальської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №337/19.5PBCVL.

Зі змісту клопотання вбачається, що з метою отримання відомостей, які дозволятимуть встановити дані особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, виникла необхідність у отриманні у тимчасового дозволу до речей і документів, які перебувають у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ).

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. При цьому, прокурор ОСОБА_5 направила на електронну адресу суду заяву про розгляд вказаного клопотання за її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, просить клопотання задовольнити.

Представник особи, у володінні якої перебувають витребовувані речі і документи, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки слідчому судді невідомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Згідно ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому КПК України, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, з огляду на те, що підстав для визнання явки сторін обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2017 у справі № 5-272кс(15), зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Відповідно до ч. 1 ст. 561 КПК України на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені цим Кодексом або міжнародним договором.

Згідно ч. 1 ст. 562 цього Кодексу, якщо для виконання запиту компетентного органу іноземної держави необхідно провести процесуальну дію, виконання якої в Україні можливе лише з дозволу прокурора або суду, така дія здійснюється лише за умови отримання відповідного дозволу в порядку, передбаченому цим Кодексом, навіть якщо законодавство запитуючої сторони цього не передбачає. Підставою для вирішення питання щодо надання такого дозволу є матеріали звернення компетентного органу іноземної держави.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Частиною 2 ст. 554 цього Кодексу у разі прийняття рішення про задоволення запиту уповноважений (центральний) орган України надсилає запит компетентному органу України для виконання.

Компетентним органом є орган, що здійснює кримінальне провадження, який звертається із запитом згідно з цим розділом або який забезпечує виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги (п. 7 ч. 1 ст. 541 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 558 КПК України центральний орган України щодо міжнародної правової допомоги або орган, уповноважений здійснювати зносини відповідно до частини третьої статті 545 цього Кодексу, за результатами розгляду запиту компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу приймає рішення, серед іншого, щодо доручення його виконання органу досудового розслідування, прокуратури або суду з одночасним вжиттям заходів щодо забезпечення умов конфіденційності.

З огляду на диспозицію вказаної норми процесуального закону, прийняття рішення про доручення виконання запиту компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу певному компетентному органу, перелік яких визначено п. 1 ч. 1 ст. 558 КПК України, відноситься до дискреційних повноважень уповноваженого (центрального) органу, тобто органу, який уповноважений від імені держави розглянути запит компетентного органу іншої держави або міжнародної судової установи і вжити заходів з метою його виконання чи направити до іншої держави запит компетентного органу про надання міжнародної правової допомоги (п. 6 ч. 1 ст. 541 цього Кодексу), яким під час розгляду запиту на стадії досудового розслідування є ІНФОРМАЦІЯ_3 (ч. 1 ст. 545 КПК України), а на стадії судового провадження Міністерство юстиції України безпосередньо та його міжрегіональні територіальні органи (відповідно до ч. 2 ст. 545 КПК України та «Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження», затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.08.2019 № 2599/5).

Зазначені положення кримінального процесуального законодавства конкретизуються наказом Генеральної прокуратури України від 18.09.2015 №223 «Про організацію роботи органів прокуратури України у галузі міжнародного співробітництва» (далі Наказ №223), відповідно до п. 1 якого міжнародне співробітництво під час кримінального провадження та наглядова діяльність на зазначеному напрямі здійснюються органами прокуратури України відповідно до Конституції України, чинного законодавства, міжнародних договорів України, а також загальновизнаних принципів і норм міжнародного права.

На керівників регіональних та місцевих прокуратур у межах компетенції покладено обов`язок забезпечення належної організації нагляду у галузі міжнародного співробітництва під час кримінального провадження, забезпечення виконання запиту іноземної держави про проведення процесуальних дій, який надійшов з уповноваженого (центрального) органу або безпосередньо з іноземної компетентної установи, відповідно до вимог ст. 558 КПК України та з дотриманням місячного строку проведення слідчих (розшукових) дій з дати надходження звернення до безпосереднього виконавця (пункти 7 та 7.16 Наказу №223).

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» з метою реалізації своїх функцій прокуратура здійснює міжнародне співробітництво. Частиною 1 ст. 92 вказаного Закону передбачено, що органи прокуратури згідно з міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та кримінальним процесуальним законодавством України здійснюють співробітництво з компетентними органами інших держав з питань проведення процесуальних дій при розслідуванні кримінальних правопорушень, видачі осіб, які їх вчинили, перейнятті кримінального провадження та з інших питань, передбачених такими договорами.

З огляду на викладене доручення виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги ІНФОРМАЦІЯ_5 не суперечить вимогам закону.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 554 КПК України Офіс Генерального прокурора у межах повноважень має право надавати вказівки щодо забезпечення належного, повного та своєчасного виконання такого запиту. Наведені вказівки є обов`язковими до виконання відповідним компетентним органом України.

Доручення Центральним органом України за результатами розгляду запиту компетентного органу іноземної держави виконання запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу на території України органу досудового розслідування не суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 558 КПК України, та згідно п. 17 ч. 2 ст. 36 цього Кодексу відноситься до повноважень прокурора.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 4 ст. 40 КПК України).

В той же час, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Досудове слідство здійснюють, серед інших, слідчі підрозділи органів Національної поліції (підпункт «а» пункту 1 ч. 1 ст. 38 КПК України).

Відповідно до «Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України», затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.07.2017 №570 (далі Положення №570), слідчі підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - слідчі підрозділи) є структурними підрозділами апарату центрального органу управління поліції, її територіальних органів - головних управлінь ІНФОРМАЦІЯ_8 Севастополі, областях та місті Києві, які згідно з кримінальним процесуальним законодавством є органами досудового розслідування, які забезпечують досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції.

Слідчими підрозділами є: 1) ІНФОРМАЦІЯ_9 ; 3) слідчі відділи (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції (пункт 2 Розділу І Положення №570).

У відповідності до підпункту 35 пункту 4 «Положення про Національну поліцію», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, виконує в межах компетенції запити органів правопорядку (правоохоронних органів) інших держав або міжнародних організацій поліції відповідно до закону, міжнародних договорів України, установчих актів та правил міжнародних організацій поліції, членом яких є Україна.

Відтак, враховуючи, що матеріали клопотання про тимчасовий доступ не містять доручення про виконання запиту компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу органу досудового розслідування, однак зі змісту листа від 21.05.2020 №16098/24/2-4-2020 за підписом заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 вбачається, що виконання запиту компетентних органів Португальської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №337/19.5PBCVL доручено ІНФОРМАЦІЯ_11 , беручи до уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_12 є слідчим підрозділом в розумінні положень КПК України, а кримінальне процесуальне законодавство не передбачає передоручення виконання доручення прокурора, наданого в порядку ст. 36 КПК України іншому слідчому підрозділу, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, який звернувся із даним клопотанням, не обґрунтував належним чином право на звернення з таким клопотанням до слідчого судді.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України слідчий має право звернутися із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу, за погодженням з прокурором.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 4 Наказу №223, виданого з метою забезпечення належної організації роботи органів прокуратури України у галузі міжнародного співробітництва під час кримінального провадження та здійснення ефективного нагляду на зазначеному напрямі, організація роботи та здійснення нагляду у галузі міжнародного співробітництва під час кримінального провадження покладена на ІНФОРМАЦІЯ_13 , структурні підрозділи з міжнародно-правових доручень регіональних прокуратур або спеціально визначених відповідними наказами працівників прокуратур, де такі підрозділи не створені.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять доказів того, що прокурор, котрий погодив клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, на виконання п. 4 Наказу №223 в структурі ІНФОРМАЦІЯ_14 розпорядчим документом уповноважений організовувати роботу та здійснювати нагляд у галузі міжнародного співробітництва та, як наслідок, наділений повноваженнями на погодження такого клопотання.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання .

Керуючись статтями 22, 26, 132, 159-166, 309, розділом ІХ КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1