Справа № 645/5876/21
Провадження № 1-кс/645/239/22
УХВАЛА
Іменем України

23 лютого 2022 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Слідчого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
Дане кримінальне провадження перебуває на розгляді в провадженні судді Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 .
Станом на 23 лютого 2022 року головуючий у справі - суддя ОСОБА_6 перебуває на лікарняному.
Згідно п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначила, що підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала наявність обґрунтованої підозри та сукупність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначивши, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість з боку ОСОБА_4 переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання судом її винуватою відбуття покарання у вигляді позбавлення волі). Також прокурор зауважила, що обвинувачена незаміжня, має двох неповнолітніх дітей, проте їх вихованням не займається, участі в їхньому житті не приймає, та не знає де проживають її діти, сама також не має постійного місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, що посилює ризик ухилення ОСОБА_4 від суду. Окрім того, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована, законних джерел доходу не має, проте обвинувачується в ряді умисних злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинених з метою незаконного збагачення. Дані обставини свідчать про існування ризику вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень, зокрема у цій сфері. Таким чином прокурор вважає, що до ОСОБА_4 не може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Наведене підтверджується також тим, що в рамках даного кримінального провадження дол. ОСОБА_4 вже був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак ОСОБА_4 порушила його умови, фактично ухилившись від органу досудового розслідування, та під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту її було затримано за підозрою у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. Отже, прокурор просила продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора.
Захисником подано клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу, яке підтримала обвинувачена ОСОБА_4 , в обґрунтування якого зазначила, що на думку захисту, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту здатний запобігти всім переліченим прокурором ризикам, та повністю виключає їх. ОСОБА_4 наразі обраний запобіжний захід лише через жорстку кваліфікацію її дій, однак не виключає неправильності кваліфікації. Захисник вважає, що, оскільки ОСОБА_4 має постійне місце проживання, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у тому числі з використанням електронних засобів контролю, є достатнім та повністю виключає ризик впливу на свідків. Крім того, у разі відмови у задоволенні даного клопотання, сторона захисту просить зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів працездатних осіб, посилаючись на те, що її підзахисна не є забезпеченою людиною, тож не має можливості внести суму застави у розмірі, визначеному ухвалою суду від 12.08.2021 в розмірі 183520,00 грн., тобто в максимальному розмірі, є непомірним для її підзахисної., тоді як розмір застави має забезпечувати виконання зобов`язань особою та бути співмірним.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що обраний обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити з наступних підстав.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2021 стосовно ОСОБА_4 змінено обраний відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався та визначено суму застави в розмірі 183520,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їй злочинів може вдатися до відповідних дій.
ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована, законних джерел доходу не має, відсутні міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Вказане свідчить, що обвинувачена, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та/або вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.
Судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Однак, враховуючи існування вище зазначених ризиків, оцінюючи сукупність обставин, та враховуючи, що повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.
Також суд враховує тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у інкримінованому злочині, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання на строк від 6 до 10 років позбавлення волі, відсутність міцних соціальних зв`язків, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам та, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даної особи.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.
Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи ОСОБА_4 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.
Відповідно, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт або зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд зазначає наступне.
На думку суду, зміна запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який запобіжний захід, про що просить суд сторона захисту, на даній стадії розгляду справи не забезпечить належної поведінки та виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків.
Обставини, на які посилається захисник, обґрунтовуючи клопотання про зміну запобіжного заходу, не зменшують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченої.
Також, на думку суду, визначений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2021 при застосуванні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави є співмірним та обґрунтованим, підстав для його зменшення не вбачається.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 23 квітня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя - ОСОБА_1