Провадження по справі № 1-кп/522/2242/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі №106 Приморського районного суду м. Одеси, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 від 16.05.2021 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, громадянина Республіки Грузія, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без реєстрації на території України, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
Викладення обставин злочину та формулювання обвинувачення.
Так, 16.05.2021 року, приблизно о 03 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , разом із не встановленими особами в кількості не менше трьох осіб, перебували в приміщенні закладу кальянна «Радіоактив», розташована за адресою: Аркадійська Алея, 1, в м. Одесі, де відпочивали.
В цей же день, 16.05.2021 року приблизно о 06 год. 39 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_11 , разом із двома не встановленими особами, зайшли до закладу кальянної «Радіоактив», розташована за адресою: Аркадійська Алея, 1, м. Одеса, за для відпочинку.
Перебуваючи в приміщенні закладу кальянна «Радіоактив», між ОСОБА_10 , та не встановленими особами в кількості не менше трьох осіб, з однієї сторони та раніше незнайомими ОСОБА_12 , та двома не встановленими особами, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс в штовханину та бійку, в ході якої вони почали штовхати один одного та наносити один одному удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла та тулубу.
В ході бійки у ОСОБА_4 , який будучи обуреним поведінкою ОСОБА_10 , та трьох не встановлених осіб, які штовхали його та двох не встановлених осіб, та наносили їм удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла, не встановлені тілесні ушкодження, бажаючи їм помститися, раптово виник злочинний намір направлений на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 16.05.2021 року, приблизно о 06 год. 39 хв., більш точного часу не встановлено, знаходячись в приміщенні закладу кальянної «Радіоактив», розташованого за адресою: Аркадійська Алея, 1, в м. Одесі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, витяг правою рукою із своєї барсетки предмет колюче ріжучого походження та непомітно наблизився до потерпілого ОСОБА_10 , де утримуючи в правій руці предмет колюче ріжучого походження, умисно наніс два удари потерпілому в область живота, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото різаної рани передньої стінки живота, яка проникала в черевну порожнину з пораненням сигмо видної кишки та супроводжувалася кровотечою (до 1 літра крові) у черевну порожнину; колото різаної рани правого стегна, рановий канал якої сліпо закінчується в м`яких тканинах.
Колото різана рана передньої стінки живота, яка проникала в черевну порожнину з пораненням сигмо видної кишки та супроводжувалася кровотечою (до 1 літра крові) у черевну порожнину; відповідно до п. 2.1.3 «к» Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, (1995 р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Колото різана рана правого стегна, рановий канал якої сліпо закінчується в м`яких тканинах, викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.3 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 року) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_11 , злякавшись, що він може бути затриманий за скоєний ним тяжкий злочин, та намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, з місця вчинення кримінального правопорушення втік в невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_10 з вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №11», де йому була надана невідкладна медична допомога.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що точний час не пам`ятає, але приблизно події відбувались у травні місяці 2021 року вночі ближче до 05 години ранку, він відпочивав в ресторані «Радіоактив» в Аркадії в м. Одесі. Коли розпочалась бійка не пам`ятає. В ході конфлікту, потерпілий, з яким раніше ніколи не бачився, разом зі своїми знайомими штовхали його та його знайомих, наносили їм удари кулаками в різні частини тіла. Будучи обуреним та бажаючи помститись, ОСОБА_11 витяг ніж та наніс потерпілому один чи два удари куди саме, точно не пам`ятає, після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, ніж викинув.
У вчиненому щиро кається, шкодує про вчинене, в той момент не розумів, що робив, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини. Вказав, що відшкодував потерпілому шкоду, оплатив лікування, потерпілий до нього ніяких претензій не має.
Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши йому іспитовий строк. Зазначив, що потерпілий претензій до нього не має.
Прокурор просила призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
Захисники обвинуваченого просили призначити їх підзахисному мінімальне покарання, визначене санкцією статті, за якою він обвинувачується, визначивши йому іспитовий строк терміном 1 рік. Просили врахувати щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування шкоди потерпілому, та те, що обвинувачений раніше не судимий.
Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі та жодних претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має. Покарання обвинуваченому залишив на розсуд суду.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Мотивування прийнятого рішення.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином Республіки Грузія, не одружений, не працює, не зареєстрований на території України, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше не судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду, та поведінку потерпілого, який спровокував конфлікт, і на даний час не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 , який є раніше не судимою особою.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Враховуючи обставини злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_13 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк, проти чого не заперечувала прокурор.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть достатніми для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.
Щодо запобіжного заходу.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Прокурор просила запобіжний захід, продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Захисники обвинуваченого заперечували проти продовження запобіжного заходу, вказали, що необхідність в ньому відпала, просили не залишати раніше обраний запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.
Обвинувачений підтримав своїх захисників.
Враховуючи особу обвинуваченого, процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, вважає, що запобіжний захід продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., необхідно залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Витрати для проведення експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Прокурором не надано доказів на підтвердження існування в даному кримінальному провадженні речових доказів.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року на речі, які були вилучені в ході проведення огляду місця події: приміщення першого хірургічного відділення «КНП МКЛ №11» за адерсою: м. Одеса, вул. Воробйова, буд. 5, а саме: джинси синього кольору із ременем чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболка темно-синього кольору із пошкодженнями, підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ст. 68 КПК України, у разі виникнення необхідності у кримінальному провадженні в перекладі пояснень, показань або документів, сторони кримінального провадження чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
Пунктом 3 частини 2 ст. 68 КПК України передбачено право перекладача на одержання винагороди за виконаний переклад та відшкодування витрат, пов`язаних із його залученням до кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України витрати, які пов`язані із залученням та участю перекладача для перекладу свідчень учасників кримінального провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996 року встановлено, що необхідно визначити в ухвалі органу, який зробив виклик перекладача вихідні дані для визначення суми винагороди (конкретний розмір винагороди у межах норм, зазначених у пунктах 2, 3, 5, 6, 6-1 цієї Інструкції, та час, затрачений нею у зв`язку з явкою за викликом і на виконання даного їй завдання).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року до участі у справі була залучена перекладач ОСОБА_9 , яка працює в бюро перекладів ФОП « ОСОБА_9 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області здійснити оплату послуг за надання послуг перекладу з української на російську мову за участь у судових засіданнях призначених на 26.10.2021 року о 12 год. 00 хв. 4 години, 16.11.2021 року о 12 год. 00 хв. 2 години, 18.11.2021 року о 13 год. 00 хв. 2 години, в загальному рахунку 2400 гривень за 8 годин, на підставі акту виконаних робіт.
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 121 КК України, ст. 29, 68, 100, 122, 126, 134, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_13 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року стосовно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., залишити в силі до вступу вироку в законну силу.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року на речі, які були вилучені в ході проведення огляду місця події: приміщення першого хірургічного відділення «КНП МКЛ №11» за адерсою: м. Одеса, вул. Воробйова, буд. 5, а саме: джинси синього кольору із ременем чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, футболка темно-синього кольору із пошкодженнями, які належать потерпілому ОСОБА_10 , скасувати та повернути їхньому власнику.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити оплату послуг за обсягом роботи із розрахунку 300 грн. на 1 годину, у судових засіданнях призначених на 26.10.2021 року о 12 год. 00 хв. 4 години, 16.11.2021 року о 12 год. 00 хв. 2 години, 18.11.2021 року о 13 год. 00 хв. 2 години, в загальному рахунку 2400 гривень за 8 годин, на підставі акту виконаних робіт.
Копію ухвали направити до ТУ ДСА України в Одеські області та в бюро перекладів ФОП « ОСОБА_9 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , для відома та виконання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1