Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7519/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 м. Київ

Подільський районний суд м. Києва
в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва питання доцільності продовження тримання під вартою у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває вищезазначене кримінальне провадження .
Згідно розпорядження керівника апарату Подільського районного суду м. Києва №1570 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями 21.04.2021 року справу розподілено судді ОСОБА_1 .
Оскільки на даний час судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не завершено, беручи до уваги те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 25 жовтня 2021 року, суд в порядку вимог ст. 331 КПК України поставив на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважає доцільним продовжити строки тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.
Метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказав, що ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_4 не зменшилися і уникнути їх шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили у продовженні строку тримання під вартою відмовити, врахувати тривалий час тримання ОСОБА_4 під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та врахувати, що письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою не вручено.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
Вирішуючи питання про існування на час розгляду справи передбачених кримінальним процесуальним законом і зазначених у попередній ухвалі про тримання обвинуваченого під вартою ризиків неправомірної процесуальної поведінки останнього, суд зауважує, що ризиком у даному випадку слід вважати дію, яка може бути вчинена з високим ступенем ймовірності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, раніше неодноразово судимий, на утриманні дітей немає, неодружений.
На думку суду усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують може призвести до того, що він може намагатись уникнути суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, суд звертає увагу, що після зміни складу суду судовий розгляд у даному кримінальному провадженні розпочався спочатку, судом досліжено докази сторони обвинувачення, суд перейшов на стадію дослідження доказів сторони захисту, обвинувачений ще показів не давав.
Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає не достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
Суд вважає, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 є недостатнім.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
постановив:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з 11 жовтня 2021 року по 09 грудня 2021 року включно.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_4 розмір застави не визначати.
Строк дії ухвали визначити до 09 грудня 2021 року.
Копію ухвали направити у ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1