справа № 462/7116/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000424 від 01 липня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який офіційно непрацевлаштований, одруженого, який має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

встановив:

30 червня 2021 року, приблизно о 23 годині 06 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м.Львові на регульованому перехресті вул. Самбірська-Городоцька-С.Величка, порушив вимоги Р.1 п.п. 1,2 1.3, 1.5, 1.10 стосовно термінів: «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п.п.2.1, 2.3 б), д), 2.9 а); Р.10 п.10.1, Р.12 п.12.1, 12.3 та Р.16 п.16.6, Розділу 34 п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавлений права керування транспортним засобом, під час руху та виконання маневру повороту ліворуч проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав переваги у русі зустрічному автомобілю, технічних завад виявлення якого у водія ОСОБА_4 не було, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Skoda Oktavia» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення, у результаті чого пасажиру «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 малолітній ОСОБА_6 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості потерпілій ОСОБА_6 , за ч.1 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю. Пояснив, що 30.06.2021 року вживав алкогольні напої разом із знайомими, після чого в стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля та рухався по вулиці Городоцькій. Дружина із дітьми сиділа на задньому сидінні автомобіля. Малолітня донька обвинуваченого ОСОБА_6 сиділа на колінах у своєї матері ОСОБА_7 . Під час повороту наліво обвинувачений відчув удар, подальших подій не пам`ятає. Обвинувачений також повідомив суд, що раніше неодноразово притягувався за ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30.06.2021 року був позбавлений права керувати автомобілем. Власнику автомобіля, з яким відбулось зіткнення шкоди не відшкодував. Шкодує про вчинене. Просить суд його суворо не карати, оскільки має на утриманні чотирьох дітей.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували.
Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачена ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та відшкодування завданого збитку.
Обставинами, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо малолітнього в стані алкогольного сп`яніння.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого.
ОСОБА_4 визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, згідно вимог ст.89 КК України раніше не судимий, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей. Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка є дружиною обвинуваченого, просила суд його суворо не карати. Пояснила, що вона не має претензій до ОСОБА_7 , крім чоловіка їй немає кому допомогти.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Суд виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченим ОСОБА_4 , хоча вчинений з необережності, разом з тим, сідаючи за кермо транспортного засобу обвинувачений не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто обвинувачений, сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя і життя членів своєї сім`ї, так і життя інших осіб (пішоходів). Саме цей стан - стан алкогольного сп`яніння сприяв тому, що обвинувачений проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав переваги у русі зустрічному автомобілю, технічних завад виявлення якого у водія ОСОБА_4 не було, внаслідок чого відбулось зіткнення з іншим автомобілем, а малолітній ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку в психоневрологічному диспансері та в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває, не є особою з інвалідністю, не є військовослужбовцем строкової служби, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, офіційно непрацевлаштований, злочин вчинив, будучи вже позбавленим права керування транспортним засобом, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.
Суд відхиляє клопотання сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до Закону України № 1231-IX від 16.02.2021, звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається у випадках засудження за кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказане призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
За вимогами ст. 124 КПК України із ОСОБА_4 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 7 722,9 грн. (автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-21/11736-ІТ від 02.09.2021 року 1716,2 грн., автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-21/11741-ІТ від 21.07.2021 року 1716,2 грн., транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/114-21/11741-ІТ від 16.09.2021 року 1716,2 грн., автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-21/15398-ІТ від 24.09.2021 року 2574,30 грн.).
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи в сумі 7 722 (сім тисяч сімсот двадцять дві) гривні 90 копійок.
Скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2021 на автомобіль «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .
Речовий доказ:
автомобіль «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику;
автомобіль «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1