ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2370/21 Справа № 210/3300/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року клопотання захисника засудженого щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 було залишено без задоволення.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 відбуває покарання, призначене вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, за ст.ст. 406 ч. 3, 406 ч. 3, 70 ч. 1 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахується з 27 травня 2019 року. За правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, в строк покарання зараховано час з 27 травня 2019 року по день набрання вироком законної сили. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, залишено без змін. Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року набрав законної сили 27 липня 2020 року. Початок строку, - 27 травня 2019 року, кінець строку, - 27 травня 2022 року.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, за весь період відбування покарання має два стягнення від 24 листопада 2020 року, котрі є погашеними та знятими у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення від 16 квітня 2021 року, у вигляді зняття раніше накладеного стягнення, в місцях позбавлення волі перебуває з 29 вересня 2020 року, тобто на протязі всього часу відбування покарання не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення.
Згідно наявних у справі матеріалів що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 вересня 2020 року, на теперішній час характеризується посередньо, за необхідністю залучається до праці на виробництві установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, участі у виховних заходах, які проводяться в установі не бере. До загальноосвітнього та професійно-технічного навчання не залучався у зв`язку із наявністю відповідних освітніх рівнів. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів. Згідно вироку суду вину не визнав, має позови, котрі не сплачує, на профілактичному обліку установи не перебуває.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник засудженого в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник засудженого посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що адміністрацією колонії вживалися заходи щодо залучення ОСОБА_8 до праці, як і відсутні відомості, що він від працевлаштування відмовився.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 неодноразово звертався до адміністрації колонії з приводу отримання оплачуваної роботи, тому що він має борги по виконавчим листам, але адміністрацією у наданні оплачуваної роботи було відмовлено.
Зазначає, що судом було відмічено, що ОСОБА_8 «До виконання робіт із благоустрою установи (неоплачувана робота) ставиться з розумною ініціативою», але при цьому, суд «в сукупності із зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_8 вказує, що об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що останній своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування ст. 81 КК України не встановлено.
Вважає, що вказаний висновок суду не відповідає дійсності, тому що від робіт із благоустрою установи, які є не оплачувані, Стьопін не відмовлявся та виконував їх, а оплачувана робота йому надана не була.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та посилався на безпідставність її доводів та відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково.
Засуджений та його захисник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким звернув увагу судів на те, що необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно- корисної праці.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин.
Таким чином, висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому, при вирішенні питання щодо можливості умовно-достроково звільнити засудженого від відбування покарання, судам необхідно враховувати, що вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_8 засуджений вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, за ч. 3 ст. 406, ч. 3, 406, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахується з 27 травня 2019 року. За правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, в строк покарання зараховано час з 27 травня 2019 року по день набрання вироком законної сили.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, залишено без змін.
Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року набрав законної сили 27 липня 2020 року.
Початок строку, - 27 травня 2019 року, кінець строку, - 27 травня 2022 року.
Згідно наданих матеріалів, встановлено, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, за весь період відбування покарання має два стягнення від 24 листопада 2020 року, котрі є погашеними та знятими у встановленому законом порядку, має лише одне заохочення від 16 квітня 2021 року, у вигляді зняття раніше накладеного стягнення, в місцях позбавлення волі перебуває з 29 вересня 2020 року, тобто на протязі всього часу відбування покарання не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення. Даний факт свідчить, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Згідно наявних у справі матеріалів що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 вересня 2020 року, на теперішній час характеризується посередньо, за необхідністю залучається до праці на виробництві установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, участі у виховних заходах, які проводяться в установі не бере. До загальноосвітнього та професійно-технічного навчання не залучався у зв`язку із наявністю відповідних освітніх рівнів. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів. Згідно вироку суду вину не визнав, має позови, котрі не сплачує, на профілактичному обліку установи не перебуває.
03 грудня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії установи згідно ст. 101 КВК України, у зв`язку з наявністю діючих стягнень йому було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації.
17 грудня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії відповідно ст. 82 КК України, у зв`язку з наявністю діючих стягнень було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
При цьому судом першої інстанції враховано, що 03 червня 2021 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії згідно ст. 81 КК України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеня виправлення, було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Згідно щоденника індивідуальної роботи зі засудженим ОСОБА_8 , останнім має оцінку ступеню виправлення станом на 05 травня 2021 року, - «засуджений не стає на шлях виправлення».
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки останній не довів свого виправлення, наявність лише одного заохочення вказує на не систематичний характер, безвідповідальне ставлення до праці, свідчить про непослідовний процес виправлення і у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений має намір офіційно працевлаштуватись після звільнення, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого ОСОБА_8 використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4