ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/238/22 Справа № 199/707/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002981 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровську, громадянина України, одруженого, працюючого у ДП «Спеціальне конструкторське бюро Інституту геотехнічної механіки ім.М.С.Полякова», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання у зв`язку з амністією.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у сумі 5877 грн. 76 коп., та моральної шкоди у сумі 150 000 грн. 00 коп., всього на загальну суму 155 877 рн. 76 коп.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним в тому, що 02.10.2016 року, приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання за: АДРЕСА_1 , почув шум в квартирі розташованій поверхом вище на АДРЕСА_2 , після чого піднявся на 7-ий поверх свого під`їзду, де побачив раніше знайомого йому ОСОБА_8 , із квартири де між ними виник словесний конфлікт, та в цей момент, у ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , реалізовуючи який, 02.10.2016, приблизно о 20 год. 05 хв., продовжуючи перебувати на 7-му поверсі біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , по вказаній адресі, ОСОБА_10 діючи умисно, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_8 , наніс останньому 1 удар своєю лівою рукою стиснутою у кулак в область обличчя з права потерпілого, а саме в область правого ока, потім, ОСОБА_10 не зупиняючись на досягнутому, завдав ще один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак, в область тулуба з лівої сторони ОСОБА_8 при цьому останній не втримав рівновагу та з висоти власного зросту впав спиною на бетонне покриття підлоги. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 4646е від 22.12.2016, заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, контузії, гіфами, травматичного мідріазу правого ока, синця та забійної рани верхньої повіки правого ока, субкон`юнктивального крововиливу правого ока; перелому задньої стінки правої гайморової пазухи, нижньої стінки правої орбіти, правобічного обмеженого гемосинусу гайморової пазухи, правостороннього етмоідіту. Враховуючи локалізацію виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися не менш як від 1-ї механічної дії - відносяться за своїм характером до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Захисник не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не дав оцінку усім доводам сторони захисту щодо неприпустимості доказів та чисельних порушень під час досудового розслідування, зокрема, й про фальсифікацію постанови про призначення групи слідчих від 06.10.2016 року, яка в порядку ст. 290 КПК України не відкривалась стороні захисту, і реєстр матеріалів досудового розслідування до обвинувального акта від 25.01.2017 року не містить інформацію про наявність постанови про призначення групи слідчих від 06.10.2016 року.
Акцентує увагу на тому, що сторона захисту, ставлячи під сумнів можливість складання 06.10.2016 року майором поліції ОСОБА_11 у кримінальному провадженні постанови про визначення групи слідчих у складі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 16.09.2021 року подала суду першої інстанції клопотання про призначення судово технічної експертизи, але судом першої інстанції вказане клопотання було відхилено, що позбавило, на думку апелянта, сторону захисту можливості надати доказ на підтвердження фальсифікації стороною обвинувачення постанови про призначення групи слідчих від 06.10.2016 року.
Не надав суд першої інстанції, як вважає апелянт оцінки й доводам сторони захисту про те, що доручення про проведення досудового розслідування від 06.10.2016 року про визначення ОСОБА_14 слідчого ОСОБА_12 є також сфальсифікованим; обвинувальний акт від 05.08.2020 року складений не уповноваженою особою; матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що слідчий чи прокурор у порядку ст. 163 КПК України зверталися з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме: медичної карти стаціонарного хворого №7114/141, консультативного висновку офтальмолога від 04.11.2016 року, виписки з амбулаторної картки; щодо неприпустимості, як доказу висновку експерта №4646е та висновку експерта №4648е, протоколу проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та протоколу проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року за участю свідка ОСОБА_15 ; про те, що фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, суперечать показам потерпілого; відсутність в обвинувальному акті визначення суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_10 , передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме на спричинення яких саме за тяжкості тілесних ушкоджень мав умисел ОСОБА_10 .
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції зазначив у вироку лише правові підстави для вирішення цивільного позову у кримінальному процесі, але взагалі не зазначив мотивів, з яких виходив, задовольняючи цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, не проаналізувавши належність та допустимість наданих цивільним позивачем доказів щодо стягнення матеріальної шкоди, не надавши оцінку зазначеним у позовній заяві моральним стражданням цивільного позивача та співмірність їх з розміром заявленої позивачем моральної шкоди.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляції, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.
Потерпілий та його представник також заперечували проти задоволення апеляції сторони захисту, просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, з обвинувальним нахилом, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство в ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено й даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, попри невизнання останнім вини у вчиненні злочину та відмови у наданні свідчень під час судового розгляду, крім того, що він 02.10.2016 року, у неділю, в період часу інкримінованих йому дій знаходився вдома, нікуди не виходив, бо в нього в той день були гості, суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також на матеріали письмових документів, а саме: заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 02.10.2016 року від заявника ОСОБА_15 , протокол проведення слідчого експерименту від 27.12.2021 року, висновок судово-медичної експертизи №464е від 22.12.2016 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року, висновок судово-медичної експертизи №4648е від 22.12.2016 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.12.2017 року, протокол проведення слідчого експерименту від 11.01.2018 року, додатковий висновок судово-медичної експертизи №446е від 12.02.2018 року.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що в діях ОСОБА_10 взагалі відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що це було 02.10.2016 року о 20:05 годині, на 7-му поверсі біля його квартири, по АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 мешкає на 6 поверсі, в квартирі 3 кімнати, словесного конфлікту у них не було, він просто висловив погрозу та умисно наніс йому удари, захиститись він не зміг, оскільки у нього були руки зайняті, він вважає, що ОСОБА_10 спланував цей напад та очікував там на нього, він вийшов з ліфту, а ОСОБА_10 вже був між 7 та 8 поверхом, удар був навмисний кулаком в обличчя, після удару у нього був сильний головний біль, запаморочення, удар був сильний, наслідки у нього усі були він першого удару, від другого удару були синці та гематоми, від ударів його кинуло до стіни та по стіні він сповз на підлогу, основні наслідки від удару в обличчя, до цих подій він був здоровий, лікувався я в лікарні на космічній, після ударів ОСОБА_10 побіг до своєї квартири, він прийшов до тями в під`їзді, дружина бачила момент нападу, він не бачив коли дружина вийшла, бо втратив свідомість на декілька хвилин, коли він прийшов до тями, то побачив дружину та товариша, дружина його заспокоювала та допомогла піднятись, потім викликали швидку та поліцію, швидка його забрала, лікар сказав що серйозні пошкодження та потрібно до лікарні, потім приїхала поліція, з АНД РВ, жінка надала свідчення, потім вони пішли до ОСОБА_10 та забрали його до відділку, швидка його спочатку відвезла на космічну лікарню та йому оглядали око, потім відвезли в шосту лікарню там йому зробили рентген, потім знову відвезли до космічної лікарні, де він проходив лікування, у нього зниження зору стало та періодично почалась головна біль, дружина бачила в дверний глазок всі ці події, крім нього та ОСОБА_10 на площадці нікого не було. Зазначає що завданий збиток йому обвинувачений ОСОБА_10 не компенсував, заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Покази потерпілого узгоджуються і з поясненнями свідка ОСОБА_15 , яка показала, що 02.10.2016 року, приблизно о 20:00 год., ОСОБА_8 йшов з магазину додому, коли він йшов до магазину, то тілесних ушкоджень у нього не було, пошкодження у нього були від дій ОСОБА_10 , лікувався він більше 3-ох тижнів, в дверний глазок вона бачила все що відбувалося на площадці, перший удар ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 вона бачила в дверний глазок, а другий удар ОСОБА_10 наніс коли вона відкривала двері, вони обидва були до неї боком, ОСОБА_8 був спиною до стіни, а ОСОБА_10 спиною до сходів, лівою рукою в праве око наніс удар ОСОБА_10 , рука була стиснута в кулак, удар був умисний, наслідками удару було те що ОСОБА_8 шатнувся назад, у нього випали пакети, та він почав повільно сповзати вниз по стіні, з боку чоловіка викриків не було, а ОСОБА_10 сказав нецензурною лексикою "ну что, допрыгался" та пішов вниз, вона в цей момент вже бачила не через дверний глазок, інший удар ОСОБА_10 наніс правою рукою в ліву частину груді, чоловік від цього повністю спустився на підлогу, вона закричала в той момент, на цей крик ОСОБА_16 вийшов з квартири, на мій крик ОСОБА_10 нічого не відповів, ОСОБА_16 вийшов з квартири та побачив ОСОБА_10 через перила, потім допомагав їй, свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_10 , потім вона викликала швидку та поліцію, швидка приїхала раніше, забрали чоловіка, вона залишилась вдома, потім приїхала поліція, було двоє чоловіків, хто саме та з якого відділку вона не знає, вона їм надала пояснення, сказала що це зробив ОСОБА_10 , вони поїхали до лікарні, потім повернулись десь о 00:00 год., працівники поліції зателефонували щоб відкрили двері та пішли до ОСОБА_10 , запросили до відділку, він поїхав з ними.
Цілком відповідають викладеному вище і покази свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що 02.10.2016 року він був у гостях у ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_5 , це було біля 20:00 години, його дружина пішла відкривати двері, бо ОСОБА_8 під`їжджав, а він був на кухні, ОСОБА_15 закричала, а він на її крик вибіг та побачив що ОСОБА_8 сидить на підлозі, та побачив особу яка уходила, побачив його зі спини, як він пізніше дізнався, це був ОСОБА_10 , він був в тапках, в сірій футболці та штанах, чи говорив той щось, не пам`ятає, у ОСОБА_8 був запливше око, він почервонів, чи була кров він не пам`ятає, йому стало відомо, що наніс удари ОСОБА_10 , це йому сказала ОСОБА_15 , а потім і ОСОБА_8 говорив, що це був ОСОБА_10 , бив він за особисту неприязнь, коли приїжджали поліція та швидка його вже не було, вони ОСОБА_8 завели додому під руки, причин говорити неправду у нього немає, вони знайомі з ОСОБА_8 з 2013 року.
Не суперечать загалом попереднім показам і пояснення свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що, в даному кримінальному провадженні він приймав участь в якості слідчого, проводив слідчі дії, а саме: допит, слідчий експеримент, допити свідків, пред`явлення підозри, ознайомлення з матеріалами справи, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ознайомились з матеріалами справи, на той час ОСОБА_10 був згоден з обвинуваченням, він тоді визнавав вину, при допиті обвинуваченого він не пам`ятає чи був прокурор, обвинувальний акт був узгоджений з прокурором та направлявся ним до суду. Зазначає що він також є свідком у кримінальному провадженні відносно прокурора ОСОБА_17 , стосовно вимагання грошей у ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні.
Також судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_17 , який пояснив, що, йому відомі потерпілий та обвинувачений, він познайомився на досудовому слідстві справи, поступила заява до РВ, він був призначений процесуальним керівником, але він не пам`ятає щодо чого була заява, десь 10 січня 2017 року його слідчий викликав щодо підписання підозри ОСОБА_10 , після розмови з ОСОБА_10 , він йому сказав, що є варіант для нього це вирішити питання з потерпілим, щоб у нього не було претензій, обвинувачений погодився, викликали потерпілого, обвинувачений з потерпілим спілкувались, після розмови ОСОБА_10 сказав, що вони не знайшли спільної мови, тому що ОСОБА_10 не зрозумів що ОСОБА_8 від нього не хоче, він спілкувався з потерпілим, потім чи він, чи слідчий сказав ОСОБА_10 що за 4 чи 5 тис. доларів потерпілий не матиме претензій, потім він сказав що надасть тиждень щоб примиритись, слідчий сказав не затягувати, він сказав слідчому щоб він за цей тиждень слідкував за подіями між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , через тиждень слідчий зателефонував та сказав що примирення не буде, десь 17 січня він приїхав до слідчого там був ОСОБА_10 , він запитав як вирішити я сказав що єдиний варіант це примирення з потерпілим, він йому повідомив, що він буде підписувати підозру, він підписав підозру, тоді ОСОБА_10 відмовився від захисника, він визнав вину, тому під час обрання запобіжного заходу він прихав найлегший, йому обрали підписку про невиїзд, та він сказав слідчому щоб він направляв справу до суду, щодо визнання вини йому не відомі процесуальні документи, обвинувальний акт до суду він направив, йому не відомо що далі було, не відомо тому що було змінено прокурора у цьому провадженні, чому його змінили йому не відомо, потерпілого він вперше побачив приблизно 10 січня 2017 року, як він тоді виглядав він не пам`ятає.
ОСОБА_18 , будучи допитаний судом в якості свідка, пояснив, що він мешкає в одному будинку з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , знає їх обох, зазначає що у ОСОБА_8 був конфлікт з усіма мешканцями, та хтось йому навіть набив око, він бачив ОСОБА_8 до конфлікту з ОСОБА_10 , в останній раз в АТБ, 02.10.2016 року він був на роботі, у ОСОБА_10 в цей день він не був, йому стало відомо про події між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 коли він повертався з роботи, то побачив чи поліції чи сусіди сказали, точно не пам`ятає, також він бачив в період з 06 по 16 жовтня 2016 року потерпілого ОСОБА_8 в магазині АТБ.
Крім того, судом була допитана свідок ОСОБА_19 , яка пояснила, що 02.10.2016 року до них прийшла знайома, ОСОБА_20 та вони з нею та чоловіком пішли в гості до дочки та зятя ОСОБА_10 , звідти вони уїхали з чоловіком близько 22:00 години, подруга раніше пішла, чоловік ОСОБА_19 , вони всі були в квартирі по АДРЕСА_1 , там були ще сваха ОСОБА_21 , дочка ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ОСОБА_10 також був, вони нічого не святкували просто приїхали в гості, вони так часто збираються родиною, вони були до 22:00 годин приблизно, ніхто не відходив, ОСОБА_20 пішла раніше десь о 20:00-21:00 годині, ОСОБА_10 нікуди не відходив, нічого незвичайного не було, вона в квартиру попала як зателефонувала в домофон, за час її перебування там до обвинуваченого ніхто не приходив. Зазначає що вона періодично відходила курити на балкон, а ОСОБА_10 в цей час залишався в кімнаті, що він робив в цей час вона сказати не може.
Свідок ОСОБА_19 під час судового розгляду показав, що, напевно 02.10.2016, або 01.10.2016 року він був у ОСОБА_10 на квартирі, одна точну дату він назвати не може, пам`ятає тільки те, що наступний день був вихідним і йому потрібно було їхати на ринок, тому це могло бути в суботу, вони обговорювали проблеми сімейні, пили чай, він зайшов через домофон, у квартирі була мати і син ОСОБА_10 , його донька, ОСОБА_10 був із ними, він сидів із ноутбуком, за час коли вони сиділи, то він виходив палити, його донька була у халаті, його мати також у халаті, ОСОБА_20 у джинсах, його дружина також у джинсах, ОСОБА_10 був у футболці і шортах, він був там до 22:00 год., ОСОБА_10 вів себе спокійно, він не виходив із квартири, тільки виходив до туалету і тоді він втрачав його із поля зору, як і тоді, коли він виходив палити на балкон.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_20 надала пояснення стосовно того, що вона у 2016 році була в гостях у ОСОБА_10 , в квартирі, там ще були ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , вона зайшла через домофон, ще в квартирі були мати, син та дружина ОСОБА_10 , вони пили чай, дивилися документи, та перебували там з 18:00 до 22:00 год., ніхто квартири не покидав, а ОСОБА_10 сидів на креслі, у нього був ноутбук, вони були в домашньому одязі, за цей час ОСОБА_10 виходив до туалету та пропадав з її поля зору, вона також виходила до туалету та в цей момент не бачила ОСОБА_10 , вона пішла з квартири в 21:30 год. Зазначає що точно дату вона назвати не може, можливо це було 02.10.2016 року, а можливо 03.10.2016 року.
Правильність та об`єктивність вищезазначених показів учасників судового провадження підтверджується також і матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах справи, а саме:
- заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 02.10.2016 року від заявника ОСОБА_15 (т.2 а.п.4);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.12.2021 року, проведеного в період часу з 12:55 год. по 13:10 год., проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 (т.2 а.п.18-19);
- висновком судово-медичної експертизи №464е від 22.12.2016 року, відповідно до якої, у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, контузії, гіфами, травматичного мідріазу правого ока, синця та забійної рани верхньої повіки правого ока, субкон`юнктивального крововиливу правого ока; перелому задньої стінки правої гайморової пазухи, нижньої стінки правої орбіти, правобічного обмеженого гемосинусу гайморової пазухи, правостороннього етмоідіту, та враховуючи локалізацію виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися не менш як від 1-ї механічної дії - відносяться за своїм характером до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (т.2 а.п.22-25);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року, проведеного в період часу з 13:15 по 13:30 год., за участю свідка ОСОБА_15 (т.2 а.п.26-27);
- висновком судово-медичної експертизи №4648е від 22.12.2016 року, відповідно до якої, тілесні ушкодження, виявленні у ОСОБА_8 , не суперечать локалізації, характеру та механізму на які вказувала свідок ОСОБА_15 в ході проведення слідчого експерименту за її участі від 22.12.2016 року (т.2 а.п.31-32);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання, від 12.12.2017 року, проведеного в період часу з 14:10 по 15:00 год., відповідно до якого, свідок ОСОБА_16 впізнає особу під номером 3 ОСОБА_10 (т.2 а.п.72-80);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.01.2018 року, проведеного в період часу з 19:18 по 19:45 год., за участю захисника ОСОБА_26 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_27 , судово-медичного експерта ОСОБА_28 (т.2 а.п.102-107);
- додатковим висновком судово-медичної експертизи №446е від 12.02.2018 року, відповідно до якої, були підтверджені виявлені у ОСОБА_8 відповідні тілесні ушкодження, та які не суперечать протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 (т.2 а.п.111-115).
Отже, з матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні кримінального правопорушення, у показаннях потерпілого та свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий чи свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наведені докази, як усні, так і письмові, є, на переконання колегії суддів, повністю належними та допустимими, а також у даному випадку й цілком достатніми для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій стороною захисту апеляції.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника доводів щодо непричетності його підзахисного до інкримінованого злочину, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки наведені судом докази винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення мають характер логічних, змістовних, послідовних, беззаперечних та об`єктивних, а апеляційні доводи захисника про непричетність обвинуваченого до спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що надані потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час судового розгляду показання, є послідовними, і повністю узгоджуються між собою та з фактичними обставинами справи, покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні, незмінні та правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_8 показав, що саме обвинувачений ОСОБА_10 наніс йому тілесні ушкодження 02 жовтня 2016 року, свідок ОСОБА_15 підвердила показання потерпілого та пояснила, що бачила через глазок дверей, як саме обвинувачений ОСОБА_10 наносив удари потерпілому, а свідок ОСОБА_16 під час пред`явлення особи для впізнання впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 як чоловіка, що 02 жовтня 2016 року швидко прямував від пораненого потерпілого ОСОБА_8 сходами на поверх нижче. Під час проведення слідчих експериментів потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_15 продемонстрували механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 .
Згідно із висновком судово-медичного експерта ОСОБА_29 № 464е від 22 грудня 2016 року тілесні ушкодження, виявленні у ОСОБА_8 утворилися незадовго до надходження потерпілого до медичного закладу, можливо і в термін, на який вказує ОСОБА_8 , тобто 02 жовтня 2016 року, а також ці ушкодження не суперечать механізму їх утворення, на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого екперименту за його участю від 21 грудня 2016 року.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_29 № 4648е від 22 грудня 2016 року характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_8 , не суперечить механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_15 в ході проведення слідчого експерименту за її участю від 21 грудня 2016 року.
Разом з цим, апеляційний суд цілком погоджується з позицією суду першої інстанції, який критично віднісся до показів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки останні не змогли з впевненістю стверджувати, що коли вони були в гостях у ОСОБА_10 , останній не міг відлучитися з квартири, оскільки вони періодично втрачали з поля зору один одного, коли виходили палити чи справляти свої потреби. Свідок ОСОБА_20 , не змогла чітко вказати на дату, коли вона була в гостях у ОСОБА_10 , зазначила що можливо це було 02.10.2016 р. а можливо 03.10.2016 р. Свідок ОСОБА_19 , вказав що він був у гостях у ОСОБА_10 02.10.2016 р., а можливо і 01.10.2016 р., стверджував, що наступний день він із дружиною збирався їхати на ринок, тобто наступний день був вихідним, тому відповідно в гостях вони могли були 01.10.2016 р., у суботу, а події викладені в обвинувальному акті відбувалися 02.10.2016 року, що є неділею.
Що ж стосується показів свідка ОСОБА_18 в частині того, що останній міг бачити потерпілого ОСОБА_8 02.10.2016 року в магазині «АТБ» з синяком в області ока, то суд також сприйняв їх критично, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_8 , про те, що потерпілий ОСОБА_8 до зазначених вище подій жодних тілесних ушкоджень не мав.
Так, свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що 02 жовтня 2016 року біля 18 годин вечора вона разом зі свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_19 прибули до квартири обвинуваченого ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_5 , де пробули приблизно до 22 години. За час перебування у зазначеній квартирі свідок ОСОБА_19 двічі виходила курити на балкон на 2 чи 3 хвилини, курила обличчям на вулицю, що відбувалося за спиною не бачила. Також свідок показала, що туалет у даній квартирі знаходиться при вході в квартиру, хто їм користувався вона не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дала аналогічні показання, проте зазначила, що дату візиту до квартири обвинуваченого ОСОБА_10 як 02 жовтня 2016 року їй нагадала пізніше ОСОБА_19 , для самої ОСОБА_20 цей день не був пов`язаний з чимось особливим, вона разом зі свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_19 могли приходити в гості до обвинуваченого ОСОБА_10 і 3 жовтня 2016 року. Свідок ОСОБА_20 декілька разів відлучалася в туалет, що робили інші присутні в квартирі особи в цей час їй невідомо. Хто ще користувався туалетом вона не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що точну дату відвідування квартири обвинуваченого ОСОБА_10 разом зі свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не пам`ятає, впевнений лише, що це був вихідний день. Свідок ОСОБА_19 зазначив, що наступного дня він з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 їздили на ринок, а оскільки у його дружини ОСОБА_19 понеділок (03 жовтня 2016 року) робочий день, в який вона би не змогла їздити на ринок, то свідок ОСОБА_19 припускає, що в гостях у ОСОБА_10 він зі свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_19 були в суботу, тобто 01 жовтня 2016 року. Туалетом присутні користувалися, свідок ОСОБА_19 вважає, що ОСОБА_10 також користувався туалетом, з кімнати, де перебував свідок ОСОБА_19 із іншими особами, вхідні двері в квартиру та туалет не було видно.
Таким чином, вищезазначені свідки надали суперечливі показання, вони не мають чіткого переконання щодо дати, коли вони відвідували квартиру обвинуваченого ОСОБА_10 , не впевнені, що обвинувачений не залишав квартири принаймні на декілька хвилин, та не спростовують його винуватість.
Що стосується посилання захисника на незаконність постанови ОСОБА_11 про визначення групи слідчих від 06.10.2016 року, то, на думку колегії суддів, зазначені доводи спростовуються відповіддю начальника ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, від 27.08.2021 року №43/7027, адресованою прокурору Лівобережної окружної прокуратури м Дніпра ОСОБА_30 (т.3 а.п.154), згідно з якою в період часу з 06.10.2016 року по 01.02.2017 року ОСОБА_11 обіймала посаду заступника начальника СВ АНД ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та мала право підписувати постанову про призначення групи слідчих.
Окрім цього, слідчий ОСОБА_31 виступила в ролі реєстратора у даному кримінальному провадженні, про що міститься вказівка у витягу з кримінального провадження № 0002981 від 06.10.2016 (т.2 а.1), вказівка на цей витяг міститься в пункті 4 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1 а.4). Жодних інших слідчих (процесуальних) дій ОСОБА_31 у цьому кримінальному провадженні не проводила.
В той же час в матеріалах кримінального провадження є в наявності доручення начальника СВ АНД ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 слідчому ОСОБА_12 про проведення досудового розслідування від 06.10.2016 року, яким йому доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, і саме слідчим ОСОБА_12 проведені всі без винятку слідчі дії у цьому кримінальному провадженні та складено обвинувальний акт.
Не є слушними й доводи апелянта про те, що стороні захисту при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України не відкривалась вищезазначена постанова про визначення групи слідчих від 06.10.2016 року, оскільки це спростовується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.2 а.п.153-154), при цьому у сторони захисту жодних зауважень щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження вказаної постанови не було.
Твердження захисника про необхідність визнання певних доказів у кримінальному провадженні недопустимими, зокрема, протоколу проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та протоколу проведення слідчого експерименту від 21.12.2016 року за участю свідка ОСОБА_15 через нібито невідповідність зафіксованого на фототаблицях цим протоколам, колегія суддів вважає неспроможними, та зауважує, що основним процесуальним документом у даному випадку є саме інформація, зафіксована у протоколі, а не в додатку до нього - фототаблицях та розбіжності між ними.
Отже, аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_10 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що доводи захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у всій своїй сукупності, під час судового розгляду даного кримінального провадження були встановлені та підтверджені об`єктивні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а отже вимоги апеляційної скарги захисника про необхідність скасування вироку як винесеного з порушеннями процесуальних норм та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_10 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_10 невмотивовано засуджено за вказані кримінально-протиправні дії, немає підстав. Тому доводи захисника є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу ОСОБА_10 , який вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, у вчиненому не розкаявся та відмовився давати свідчення, раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра і нарколога не перебуває, характеризується задовільно, працює у ДП «Спеціальне конструкторське бюро Інституту геотехнічної механіки ім.М.С.Полякова», має на утриманні неповнолітнього сина, ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та позицію потерпілого. З урахуванням зазначеного суд визнав за можливе призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Разом з цим, у зв`язку з наявністю письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_10 про звільнення його від покарання на підставі закону України «Про амністію», суд дійшов висновку, що на ОСОБА_10 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув законної сили 07 вересня 2017 року, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки ОСОБА_10 має неповнолітнього сина, ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого він не позбавлений батьківських прав, і кримінальне правопорушення, яке йому інкриміноване, скоїв 02.10.2016 року, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується й апеляційний суд та вважає, що у даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_10 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
Також, як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов з урахуванням збільшення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 5877,76 гривень, на загальну суму 155 877 гривень 76 копійок. Свої позовні вимоги потерпілий підтримав і під час допиту в судовому засіданні, прохаючи задовольнити їх у повному обсязі.
Суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілого, дійшов висновку, з яким повністю погоджується і апеляційний суд, що позовні вимоги останнього мають бути задоволені повністю та стягнуті з обвинуваченого на користь останнього, оскільки судом встановлена винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та причинний зв`язок між вчиненим обвинуваченим злочином та наслідками його кримінально-протиправних дій.
Отже, за результатами апеляційного перегляду можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга сторони захисту залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4