Номер провадження: 11-кп/813/1239/21
Номер справи місцевого суду: 510/1194/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року та апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року та на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000150 від 02 травня 2020 року відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бородіно, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

стосовно якого розглядалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у стані неосудності та задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_10 .

Також, ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про виправлення описки в ухвалі Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року та виправлено описки, допущені в ухвалі Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року, а саме:

- у всьому тексті ухвали слово «обвинувачений» замінено словосполученням «особа, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру».

- абзац п`ятий мотивувальної частини викладено у наступної редакції: «Обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_10 визнано у повному обсязі».

- перше речення абзацу одинадцятого викладено у наступної редакції: «Обставини вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння підтверджуються зібраними по справі доказами, а саме:».

- абзац перший резолютивної частини виключено, а абзац другий викладено у наступній редакції: «Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 02 травня 2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України стосовно ОСОБА_10 задовольнити».

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, 02 травня 2019 року, ОСОБА_10 приблизно о 05 годині, більш точний час не встановлено, перебуваючи на околиці м. Рені Одеської області в районі залізничного переїзду поблизу р. Дунай, у стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, кулаком правої руки наніс останній один удар по обличчю в область носа, в наслідок чого потерпіла впала на землю, а ОСОБА_10 , умисно, ногою, наніс ще один удар по обличчю в область правого ока, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді хірургічно ушитої рани правої брови, синця правої підглазничної області і нижньої повіки правого ока на тлі набряклості м`яких тканин, осадження шкіри спинки носа.
Своїми діями ОСОБА_10 завдав потерпілій ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно із висновком судово-психіатричних експертів №233 від 20 травня 2020 року ОСОБА_10 на момент здійснення суспільно-небезпечного діяння страждав та страждає на теперішній час на хронічне психічне захворювання у вигляді «Маячного розладу», що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_10 , прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену ухвалу змінити,

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції допустив помилки, оскільки зазначив ОСОБА_10 , як обвинуваченого, замість «особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру» та вказав вчинення ним кримінального правопорушення замість «вчинення суспільно-небезпечного діяння».

За таких обставин прокурор просив:

1)змінити слово «обвинувачений», зазначене у третьому абзаці мотивувальної частини ухвали на ОСОБА_10 ;

2)частину речення останнього абзацу першої сторінки ухвали, а саме: «Обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі», викласти у наступній редакції: « ОСОБА_10 визнав обставини вчинення суспільно небезпечного діяння»;

3)частину речення у шостому абзаці другої сторінки ухвали, а саме: «винність обвинуваченого ОСОБА_10 , окрім повного визнання ним своєї вини», викласти у наступній редакції: «обставини вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння»;

4)перший абзац резолютивної частини ухвали суду виключити;

5)у другому абзаці резолютивної частини ухвали після номеру кримінального провадження та дати його реєстрації, зазначити кваліфікацію, суспільно небезпечного діяння, а саме ч.2 ст. 125 КК України.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену ухвалу скасувати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що встановивши наявність у ОСОБА_10 психічного захворювання, яке виключає один із чотирьох обов`язкових елементів сукупності складу злочину - суб`єктивної сторони, суд першої інстанції допитав ОСОБА_10 у статусі обвинуваченого, проаналізував зібрані докази, які визнав достатніми для доведення вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину та визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Прокурор зазначив, що, зважаючи на відсутність такого елементу складу злочину в діях ОСОБА_10 як суб`єктивна сторона злочину, який властивий обвинуваченим, твердження в ухвалі про вчинення ОСОБА_10 злочину, про доведеність його вини та про його засудження є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, суд першої інстанції повинен був вважати ОСОБА_10 як особу, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, яка підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

За таких обставин заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 просив ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03.02.2021 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Крім того, просив дослідити документи, які характеризують особу ОСОБА_10 та обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння.

Також заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не погодився із ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року про виправлення описки в ухвалі Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року, подав апеляційну скаргу в якій просив зазначену ухвалу скасувати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції своєю ухвалою про виправлення описки суттєво змінив зміст ухвали суду від 03 лютого 2021 року, оскільки застосував стосовно ОСОБА_10 інший положення закону України про кримінальну відповідальність, замінив термінологію, якою визначається статус особи («обвинувачений» на «особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру»), стосовно якої здійснюється кримінальне провадження; виключив твердження про доведеність його вини і твердження про визнання ним винуватості; допустив виправлення у всьому тексту судового рішення.

Крім того, у вступній частині оскаржуваної ухвали словосполучення «кримінальне правопорушення» не змінено на «суспільно небезпечне діяння», що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність стосовно неосудної особи ОСОБА_10 .

Правові позиції учасників апеляційного розгляду

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення поданих апеляційних скарг.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 обґрунтовують свої апеляційні скарги, зокрема тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

При цьому, жодних доводів в обґрунтування вказаної позиції та наявності такого порушення судом першої інстанції апеляційні скарги не містять.

Таким чином, апеляційний суд визнає вказані посилання прокурорів необґрунтованими, апеляційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Між тим, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційних скарг прокурорів про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в оскаржені ухвалі.

Згідно із ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року (справа № 206/2483/18, провадження № 51-1510км19) зауважив, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону. Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Главою 39 КПК України передбачено спеціальний порядок кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру.

Апеляційний суд звертає увагу на положення ст.505 КПК України, якими регламентовано, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Так, ст.513 КПК України вставлено вичерпний та обов`язковий перелік питань, які суд з`ясовує під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру.

Водночас, до вказаного переліку не належить питання про встановлення винуватості особі, а може лише констатуватися факт вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

Тобто, суд першої інстанції встановив суб`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння, яке інкримінується ОСОБА_10 , чим прямо порушив наведені вимоги кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд визнає вказані порушення такими, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто істотними у розумінні ст.412 КПК України.

Таким чином, оскаржену ухвалу слід скасувати та призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Разом з цим, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено скасування такої ухвали та постановлення нової ухвали з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Водночас, виходячи із загальних засад кримінального провадження та виконуючи покладені законом на апеляційний суд обов`язки, з метою приведення правовідносин у відповідність, апеляційний суд дійшов наступного висноку.

Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, якими регламентовано, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність та обґрунтованість, оскаржену ухвала суду першої інстанції слід скасувати та призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів.
За таких обставин, апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 слід задовольнити частково.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року про виправлення описки підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Так, прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Разом з цим, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі суто формально посилається на недотримання судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність та не наводить будь-яких тверджень у підтримку своєї позиції.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Опискою, в розумінні ст.379 КПК України, є неправильне написання слів (помилка при правописі, розділові знаки, тощо), тобто описки, виправлення яких не змінює прийнятого судом рішення.

При цьому, суд першої інстанції вважав за можливе виправити «обвинувачений» на «особа, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру», «обставини вчинення злочину» на «обставини вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння підтверджується зібраними доказами по справі, а саме:», «Обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі» на «Обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_10 визнано у повному обсязі», крім того, виключено перший абзац резолютивної частини ухвали від 03 лютого 2021 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у стані неосудності, доповнено абзац другий резолютивної частини посиланням на частину статті закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що мотиви визнання судом першої інстанції в оскарженій ухвалі від 24 лютого 2021 року наведених обставин помилками та описками є таким, що повністю суперечить завданням кримінального процесуального закону та своїм наслідком становить повну зміну змісту ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відтак, фактично Ренійський районний суд Одеської області взяв на себе повноваження суду апеляційної інстанції та діяв поза межами своїх повноважень щодо можливості змін рішень суду першої інстанції.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 липня 2018 року (провадження № 127/13656/16-к).

За таких обставин, апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року підлягає частковому задоволенню.

Згідно із п.6) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що: апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 слід задовольнити частково; оскаржену ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року скасувати, призначити новий розгляд клопотання про застосування стосовно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характер у суді першої інстанції в іншому складі суду; оскаржену ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року про виправлення описки в ухвалі Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 скасувати.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407-409, 415, 418-420, 513, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року, якою ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у стані неосудності та задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_10 .

Призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_10 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00000150 від 02 травня 2021 року, у Ренійському районному суді Одеської області, в іншому складі суду.

Скасувати ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року про виправлення описки в ухвалі Ренійського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4