КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0005339 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційними скаргами прокурорів у провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 296 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільнено ОСОБА_6 _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/4114/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_1
від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 21 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині, перебуваючи у стані, викликаному вживанням психотропної речовини - амфетаміну, знаходився поблизу АЗС «SOCAR», розташованої за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 13-А, де побачив раніше йому невідомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які стояли на узбіччі і спілкувались на відстані приблизно 30 метрів від АЗС у напрямку зупинки «Докучаєвська».
Саме в той час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднаного з особливою зухвалістю, із застосуванням в якості знаряддя злочину наявного у нього ножа господарсько-побутового призначення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 спочатку направився у бік ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , заздалегідь приховавши належний йому ніж у рукав вдягненої на ньому куртки, таким чином щоб рукоятка знаходилась в правій руці. Вказаний ніж заздалегідь був заготовлений ОСОБА_6 для нанесення будь-кому тілесних ушкоджень та став предметом, спеціально підготовленим для вказаної цілі, оскільки виготовлений із металу, довжина леза якого становить 7 см, а довжина рукоятки становить 9 см.
Надалі ОСОБА_6 , бажаючи використати будь-який незначний привід для вчинення хуліганства, підійшов до нічого не підозрюючи про злочинність його задуму ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і попросив у них сигарету.
У відповідь на його прохання останні відповіли, що сигарет у них немає, бо вони не палять.
Відразу ж після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він перебуває у громадському місці, грубо порушуючи у вечірній час доби громадський порядок та спокій громадян, ігноруючи дотримання правил поведінки в суспільному житті, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, діючи умисно, витягнув з правого рукава куртки підготовлений ніж та почав безпричинно розмахувати ним перед обличчями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
При цьому ОСОБА_6 , використовуючи належний йому ніж в якості знаряддя злочину, свідомо створюючи реальну загрозу для здоров`я присутніх на місці події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, почав викрикувати погрози на їх адресу, намагаючись у зазначений спосіб продемонструвати своє зверхнє ставлення до них.
У свою чергу ОСОБА_12 у відповідь на хуліганські дії ОСОБА_6 почав вимагати від останнього їх припинення, а потім, коли той на це не відреагував, вирішив завадити йому. Спочатку ОСОБА_12 підійшов ближче до ОСОБА_6 та, діючи правомірно, проявляючи соціальну відповідальність, не перевищуючи меж необхідної самооборони, застосовуючи фізичну силу, наніс правопорушнику один удар правою ногою в ділянку голови, завдавши тому фізичного болю.
Однак, ОСОБА_6 після отриманого удару, оцінивши ситуацію, що склалася, ігноруючи законні вимоги та правомірні дії ОСОБА_12 щодо припинення хуліганства, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, з особливою зухвалістю, спрямованою на спричинення тілесних ушкоджень, використовуючи належний йому ніж в якості знаряддя злочину, який ним був заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, тобто спеціально підготовлений для вказаних цілей, наніс його колото-ріжучою частиною прицільно один удар в ділянку правого передпліччя ОСОБА_11 , який знаходився поруч з ОСОБА_12 .
В результаті хуліганства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, а саме: колото-різану рану на переднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в верхній частині, яка, відповідно п.п. 4.6 та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України, за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), що підтверджено згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №042-1784-2020 від 15 грудня 2020 року.
Лише після цього ОСОБА_6 , вважаючи виконаними до кінця усі дії, які вважав за необхідне, спрямовані на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, припинив чинити хуліганство.
Вищевказані хуліганські дії супроводжувалися безпричинним фізичним насильством у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , які не зумовлені особистими мотивами чи будь-якою конкретною метою з боку ОСОБА_6 , але були здійснені останнім в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства і вчинені за відсутності будь-якого зовнішнього приводу та спрямовані на випадкових осіб.
Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії - хуліганство, основними складовими мотивами якого є:
- грубе порушення громадського порядку, з урахуванням місця його вчинення;
- неповага до суспільства, тобто прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам;
- зневага до загальноприйнятих норм моралі, агресивні дії та деструктивна поведінка, що суперечить нормам і правилам життя людей у суспільстві та завдало фізичної і моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 , а також моральної шкоди потерпілому ОСОБА_12 , викликавши у них психологічний дискомфорт, негативні переживання, стан напруженості, страху і пригніченості.
Надалі Булига помітив, що в ході припинення його хуліганських дій у раніше йому незнайомого ОСОБА_12 з кишені куртки випав на асфальтне покриття мобільний телефон «ІPhоnе» у шкіряному чохлі, чорного кольору.
Саме в той час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння поміченим ним чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства у відношенні ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_6 вирішив використати в якості знаряддя злочину, як і раніше під час хуліганства, наявний у нього ніж господарсько-побутового призначення, виготовлений із металу, довжина леза якого становить 7 см, а довжина рукоятки становить 9 см.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний задум, ОСОБА_6 , відчуваючи безкарність за вчинене перед цим хуліганство, використовуючи дану обставину, як вигідну для вчинення насильницького заволодіння майном ОСОБА_12 , спочатку почав погрожувати останньому застосуванням насильства, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, використовуючи при цьому в якості знаряддя злочину, наявний у нього в правій руці, ніж із закривавленим лезом. Потім ОСОБА_6 , бажаючи довести злочинний задум до кінця, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, відкрито заволодів мобільним телефоном «Iphone Xs», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_3 , вартістю 20 000 грн., та шкіряним чохлом, вартістю 1 000 грн., в якому знаходився вказаний телефон, забравши їх собі з асфальтного покриття.
Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав за необхідне для погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я та життя потерпілого ОСОБА_12 , який саме на той час перебував під психологічним впливом того, що перед цим правопорушник, тобто ОСОБА_6 , в ході хуліганства травмував наявним у нього ножем його знайомого ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_6 , звернувши на свою користь, та, встановивши контроль над мобільним телефоном у шкіряному чохлі, сховав їх у ліву кишеню, вдягненої на ньому куртки та, бажаючи довести протиправний задум до кінця, почав здійснювати їх переміщення від місця заволодіння у напрямку зупинки громадського транспорту «Докучаєвська», не реагуючи на законні вимоги ОСОБА_13 повернути зазначене майно, з тим, щоб в подальшому розпорядитись ними на власний розсуд.
Однак, ОСОБА_6 , виконавши до кінця всі дії, які вважав необхідними для доведення задуманого ним протиправного діяння, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, не зміг завершити правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як під час переміщення вищезазначеного мобільного телефону «Iphone Xs» у шкіряному чохлі чорного кольору, його протиправні дії були припинені на відстані приблизно 20 м від місця заволодіння зазначеним майном потерпілим та свідомими громадянами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які прийшли на допомогу останньому. При цьому вказані особи, діючи правомірно, змушені були застосувати у відношенні правопорушника ОСОБА_6 фізичну силу при затриманні його на гарячому для того, щоб запобігти можливості втекти з місця події та подальшого уникнення відповідальності за скоєне.
В підсумку ОСОБА_6 у зазначений вище період часу вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.
Незважаючи на те, що згідно ч. 1 ст. 187 КК України діяння обвинуваченого необхідно кваліфікувати як розбій, органом досудового розслідування дана кваліфікація за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Враховуючи те, що перехід до більш тяжкої статті та вихід за межі пред`явленого обвинувачення погіршить становище обвинуваченого, суд вважає за необхідне при кваліфікації діяння ОСОБА_6 залишити кваліфікацію, яка дана органом досудового розслідування.
Крім того, ОСОБА_6 21 жовтня 2020 року приблизно о 19 годині, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, маючи умисел на незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту, придбав біля зупинки громадського транспорту в районі розташування станції метро Вокзальна, біля ТЦ «Ультрамарин» м. Києва, загорнуту у фольгу порошкоподібну речовину - амфетамін.
Таким чином, у вказаний вище період часу ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для незаконного придбання психотропної речовини без мети збуту.
Відразу ж після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії у сфері обігу психотропних речовин, з метою незаконного її зберігання без мети збуту, поклав у ліву кишеню вдягненої на ньому куртки, загорнуту у фольгу порошкоподібну речовину - амфетамін, та, зберігаючи його при собі, прослідував за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де частину психотропної речовини вжив.
Надалі ОСОБА_6 , перебуваючи у стані викликаному вживанням психотропної речовини, не маючи бажання на припинення своїх протиправних дій у сфері обігу психотропних речовин, помістив іншу частину наявного у нього амфетаміну, загорнутого у фольгу, в ліву кишеню вдягненої на ньому куртки, продовжуючи незаконне зберігання її при собі без мети збуту, та прослідував в район розташування АЗС «SOCAR» по вул. Протасів Яр, 13-А м. Києва.
Перебуваючи у зазначеному місці він того ж вечора у період приблизно з 20 год. 15 хв. до 20 год. 20 хв. вчинив хуліганські дії щодо ОСОБА_16 і ОСОБА_12 , а потім заволодів особистим майном останнього, у зв`язку з чим його відразу ж було затримано до приїзду співробітників поліції потерпілим, а також пересічними громадянами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які прийшли тому на допомогу.
Протиправні дії ОСОБА_6 , пов`язані з незаконним зберіганням вищевказаної психотропної речовини, були припинені того ж дня на законних підставах прибулим за викликом слідчим у складі СОГ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, під час огляду його одягу, затриманого в порядку ст. 208 КПК України, о 23 год. 20 хв. в присутності двох понятих у лівій кишені вдягненої на затриманому куртки виявлено, а потім вилучено загорнуту у фольгу порошкоподібну речовину білого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфітамін, маса якої в складі наданої на дослідження речовини складає 0,202 грама, що підтверджено висновком експерта Київського міського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-20/51780-МРВ від 17 листопада 2020 року.
Таким чином, ОСОБА_6 , всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, та зловживання ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», у зазначений період часу незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину - амфетамін, обіг якої обмежено відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, судом не надано належної і достатньої правової оцінки особі обвинуваченого, який вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Таким чином, вважає, що ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , місцевий суд неправильно застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, і внаслідок такої помилки, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. Покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства та незаконно звільнив його від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Так, судом у вироку зазначено, що визнання вини та щире каяття обвинуваченого, враховуючи позицію потерпілих, та те, що обвинувачений вчинив злочин вперше, став на шлях виправлення, вчинив дії, що спрямовані на запобігання протиправній його поведінці у майбутньому, зокрема, пройшов курс лікування від наркозалежності, є підставою для застосування ст. 75 КК України, та буде необхідним і достатнім для його виправлення без відбування

покарання та попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства.
Разом з тим, судом визнано, що обвинувачений вчинив дії, що спрямовані на запобігання протиправній його поведінці у майбутньому, а саме пройшов курс лікування від наркозалежності, що належним чином не досліджено в ході судового розгляду, оскільки обвинувачений не перебував на обліку в лікаря нарколога та відповідно не мав діагнозу наркоманія.
Також судом не надано належної і достатньої правової оцінки особі обвинуваченого, який вчинив кримінальні правопорушення, які, відповідно до ст. 12 КК України, являються тяжкими злочинами, а також, що дані злочини вчинені в короткий проміжок часу, у громадському місці, за допомогою ножа господарського призначення та при обтяжуючій обставині - вчинення злочинів в стані сп`яніння, викликаного вживанням амфетаміну.
Таким чином, вважає, що, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , місцевий суд неправильно застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, і внаслідок такої помилки, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. Покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України та призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 4 місяців арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 70, 72 КК України, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення та в оскаржуваному вироку послався лише на наявність пом`якшуючої обставини - щире каяття, визнання вини обвинуваченим та вчинення обвинуваченим злочину вперше.
Також за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та вчинених ним кримінальних правопорушень, оскільки, як вбачається із обставин вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 виявляє ознаки явно невиправданої надмірної та суспільно небезпечної агресії. Так, обвинувачений вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, поєднаного з особливою зухвалістю, із застосуванням в якості знаряддя злочину наявного у нього ножа господарсько-побутового призначення, завдавши ним ОСОБА_11 поранення, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
При цьому, не дивлячись на відсутність будь-яких підстав, ОСОБА_6 безпричинно, перебуваючи у стані, викликаному вживанням психотропної речовини - амфетаміну, скористався ножем у громадському місці, що свідчить про явну неадекватну оцінку ситуації останнім та особливу небезпеку для оточуючих.
Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи злочинні дії, відчуваючи безкарність за вчинене перед цим хуліганство, використовуючи дану обставину, як вигідну для вчинення насильницького заволодіння майном ОСОБА_12 , спочатку почав погрожувати останньому застосуванням насильства, використовуючи при цьому в якості знаряддя злочину, наявний у нього в правій руці, ніж із закривавленим, після нанесеного тілесного ушкодження ОСОБА_11 , лезом та в подальшому заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_12 .
Не надано судом належної і достатньої правової оцінки і відомостям про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого, який зухвало вчинив сукупність кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, а також тому, що дані злочини вчинені в короткий проміжок часу, у громадському місці, за допомогою ножа господарського призначення та при обтяжуючій обставині - в стані, викликаному вживанням психотропної речовини.
Тому виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, а безпідставне застосування до нього положень ст. 75 КК України призведе до подальшого нехтування нормами закону.
Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 309 КК України, яка не підлягала застосуванню, оскільки для правильного застосування ч. 4 ст. 309 КК суду в даному кримінальному провадженні необхідно було встановити, чи страждав ОСОБА_6 на наркоманію, тобто, чи був його психічний розлад зумовлений залежністю від наркотичного засобу внаслідок його систематичного незаконного вживання, та в якому порядку ОСОБА_6 було встановлено діагноз «наркоманія».
Також суд мав пересвідчитись, чи дійсно з метою одужання від хвороби ОСОБА_6 звернувся до лікувального закладу, чи не керували ним інші мотиви, такі як уникнення від кримінальної відповідальності за незаконні дії з психотропними речовинами.
Проте, звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суд першої інстанції належним чином не перевірив виконання обвинуваченим умов, визначених цією частиною статті КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 не перебував на обліку у лікаря нарколога і психіатра до вчинення кримінального правопорушення, під час судового розгляду обвинувачений не вказував, що страждає на наркоманію, тільки визнав, що вчинені ним дії виникли внаслідок вживання психотропної речовини та алкоголю.
При цьому, судом першої інстанції належним чином не досліджено добровільність та мету звернення обвинуваченого до лікувального закладу, не досліджено довідку та не вказано у рішенні діагноз з яким ОСОБА_6 пройшов курс лікування від наркоманії, який встановлюється за результатами обстеження в умовах стаціонару, що передбачено Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Інструкцією про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини від 05 листопада 1997 року за № 534/2338.
Тобто судом першої інстанції належним чином не перевірено, чи страждав ОСОБА_6 на наркоманію і потребував лікування від неї, тому суд дійшов необґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 положень ч. 4 ст. 309 КК України.
Таким чином, всупереч вимогам закону, суд першої інстанції незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 та ч. 4 ст. 309 КК України, які не підлягали застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням ст. 75, та ч. 4 ст. 309 КК України, яке є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.
На стадії апеляційного провадження захисник ОСОБА_17 подав клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із його смертю, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що вирок суду слід скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Як підтверджується поданими до суду апеляційної інстанції документами, обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 06 серпня 2021 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .
Від близьких родичів ОСОБА_6 заяви про реабілітацію померлого в даному провадженні не подавались.
Відповідно до приписів ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого, з огляду на що апеляційні скарги прокурорів у провадженні - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 417 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурорів у провадженні - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати, а кримінальне провадження №0005339 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

__________________ ______________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3