У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000297 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.07.2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Росії, громадянина Республіки Білорусь, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

адвокат: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Окрім того, просить поновити судове слідство та дослідити в судовому засіданні докази.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.07.2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження 0000297 від 20.07.2018 року за ч.3 ст. 286 КК України закрито в зв`язку зі смертю обвинуваченого.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/789/21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія: ч.3 ст.286 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1
Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає обвинувачення ОСОБА_6 не обгрунтованим та сфальсифікованим, а обставини викладені в обвинувальному акті такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що водій ОСОБА_6 керував транспортним засобом з дотриманням всіх вимог ПДР, обрав безпечну швидкість, яка відповідала дорожній обстановці і була безпечною, для своєчасного реагування на її зміну.

Вважає винним у вчиненні ДТП водія ОСОБА_10 . Зазначає, що водій ОСОБА_10 не встановив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Вважає пояснення ОСОБА_10 про те, що він повісив світло відбиваючий жилет на контейнер не правдивими.

Посилаючись на матеріали провадження, зазначає, що в момент ДТП жилета на контейнері не було. Зазначив, що про відсутність жилета зазначила потерпіла ОСОБА_11 ..

Зазначає, що жилет на зерновоз був повішений лише після ДТП.

Апелянт наголошує на тому, що чотири свідки, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прямо стверджували про відсутність аварійної сигналізації, габаритних вогників та знаків аварійної зупинки на проїжджій частині, тоді як жоден інший свідок прямо не вказував протилежного.

Звертає увагу на те, що всі проведені експертизи, які проводились в перші 2 місяці, беззаперечно вказували на вину водія ОСОБА_10 , йому навіть вручено підозру. Однак, слідча версія змінила напрямок на прямо протилежний і обвинуваченим стала особа, якої вже немає в живих на підставі однієї, повторної експертизи, яка опосередковано допускає наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Наголошує на тому, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що водій ОСОБА_10 грубо порушив вимоги ПДР, не вжив заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити не діяв згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10,9.11 цих Правил. Вважає, що дані порушення лежать в прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Вказує, що під час досудового розслідування свідок ОСОБА_16 пояснив, що під час ДТП він знаходився в задній частині салону мікроавтобусу і вказав, що водій Плющай рухався зі швидкістю не більше 100 км/год.

Апелянт стверджує, що ДТП як наслідок, не може слугувати підтвердженням порушень ПДР водієм.

Звертає увагу на те, що водій ОСОБА_17 мав технічну можливість прибрати транспортний засіб.

Узагальнена думка інших учасників провадження
Адвокат ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 просить вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

20 липня 2018 року приблизно о 03 год. 50 хв., на 290 км+490 м., автодороги «Київ-Одеса», в Кривоозерському районі, Миколаївської області, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правому ряду автодороги «Київ-Одеса», зі сторони м. Одеса в напрямку м. Київ, при наближенні до автомобіля марки «International 9200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом - контейнеровозом марки «Castera SR 32», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився в його смузі руху, в нерухомому стані та позначений світлоповертаючими предметами, грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, - проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, та її змін, рухаючись в умовах обмеженої видимості, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду нього у правому ряду автодороги «Київ-Одеса», в нерухомому стані перебуває вантажний автомобіль, що виступав для нього перешкодою та створював йому реальну небезпеку для подальшого руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки чи безпечного об`їзду вказаної перешкоди, при цьому маючи технічну можливість це зробити, не зменшуючи швидкості свого автомобіля та не застосовуючи гальмування, продовжив рух по правому ряду, внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля марки «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з задньою лівою частиною напівпричепа - контейнеровоза марки «Castera SR 32», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної події пасажири автомобіля марки «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження у вигляді рвано- скальпованої рани обличчя, склепіння черепу з багатооскольчатим переломом кісток лицьового та мозкового черепу і розмноженням речовини головного мозку, які відносяться до категорії тяжких, що спричинили його смерть; ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження у вигляді тотального травматичного субдурального субарахноідального крововиливу, крововиливу в шкірно-м`язові клаптики голови правої тім`яно потиличної області, які відносяться до категорії тяжких, що спричинили його смерть; ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного субарахноідального і субдурального крововиливу (скупчення крові під м`якою і твердою оболонками головного мозку), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких настала його смерть; ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної обширної травми тіла у вигляді руйнування кісток лицьового та мозкового черепу з размозженням речовини головного мозку, множинних розривів органів грудної порожнини /легені, серце/ черевної порожнини /шлунок, печінка, селезінка/, множинних відкритих і закритих переломів кісток верхніх і нижніх кінцівок, хребта, кісток тазу та обширних рвано-забитих ран тулубу, кінцівок, які відносяться до категорії тяжких, що спричинили його смерть; ОСОБА_22 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран та крововиливів в області голови, уламкового перелому тіла 5 шийного хребця, забою внутрішніх органів (легень, спинного мозку), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть; ОСОБА_23 отримала тілесні ушкодження у вигляді розриву ключично-акроміального зчленування, забія грудної клітини, забійної рани голови та нижньої лівої кінцівки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає доведеним, що водій ОСОБА_6 під час керування автомобілем «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п.п. п.п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил), 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян), 2.3 «б» (водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 12.3 (що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху України та, що грубе порушення водієм ОСОБА_6 цих правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причинному зв"язку із дорожньо- транспортною пригодою (зіткнення автомобіля «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,з задньою лівою частиною напівпричепа - контейнеровоза марки «Castera SR 32», реєстраційний номер НОМЕР_3 ) та її наслідками, що настали (смерть ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та отримання ОСОБА_23 середньої тяжкості тілесне ушкодження).

Суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, та середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_23 .
У зв`язку зі смертю ОСОБА_6 суд закрив провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та пояснення адвоката ОСОБА_8 , які вважали вирок законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу просили залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги в їх межах, суд дійшов наступного.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично посилаються на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , потерпіла ОСОБА_23 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Порушення вищевказаних правил безпеки дорожнього руху знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку із наслідками, що настали у вигляді смерті потерпілих та отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належно та неупереджено досліджених судом доказах, яким дана вірна правова оцінка.
Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення відомості, які містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.07.2018 р., з фото таблицею та схемою до нього, протоколі огляду транспортного засобу від 20.07.2018р. з фото таблицею; висновку експерта № 250 Первомайського МВ Миколаївського обласного СМЕ ОСОБА_26 від 23.08.2018р.; висновку експерта № 248 Первомайського МВ Миколаївського обласного СМЕ ОСОБА_27 від 03.08.2018р.; висновку експерта № 247; висновку експерта № 249 Первомайського МВ Миколаївського обласного СМЕ ОСОБА_26 від 23.08.2018р.; висновку експерта № 246 Первомайського МВ Миколаївського обласного СМЕ ОСОБА_27 від 01.08.2018р.; висновку експерта № 2099 Миколаївського обласного бюро СМЕ Миколаївської обласної ради ОСОБА_28 від 24.09.2018р., протоколі місця події від 11.08.2018р., таблицею зображень, план-схемою; висновку експерта № 882 від 21.09.2018р.; протоколу проведення слідчого експеримента від 21.07.2018р. за участі свідка ОСОБА_13 ; висновках експерта Миколаївського НДЕКЦ: № № 464, 465 від 24.07.2018р.; № 466 від 25.07.2018р.; висновку експерта Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України № 18-984 від 03.12.2018р.; висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ № 713 від 04.12.2018р.; висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 77 від 23.11.2018 року; висновку судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення транспортного засобу № 19-45 від 14.01.2019р.; показаннях свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_31 .
Вищенаведені докази є послідовними та узгоджуються між собою.
Про порушення ПДР України водієм ОСОБА_6 свідчать і висновки авто технічної експертизи № 18-945 від 31.10.2018 року та № 771 від 23.11.2018 року відповідно до яких водій автомобіля марки «Volkswagen LT46» реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти ДТП та його дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Окрім того, у вищенаведеному висновку експерт зазначив, що відстань, яка необхідна була водію автобусу в умовах ДТП для зупинки автобусу 121м., а відстань, яка необхідна була йому для виконання безпечного маневру об`їзду перешкоди близько 72 м. з відстанню конкретної видимості перешкоди у вигляді автомобіля «International 9200», а тому він мав в розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню, оскільки відстань яку мав водій автобусу в розпорядженні для запобігання зіткнення з перешкодою, була значно більше відстані, необхідної для запобігання зіткненню з перешкодою як шляхом екстреного гальмування, так і шляхом виконання маневру. В ній же експерт зазначив, що при встановленій при проведенні слідчого експерименту конкретній видимості перешкоди у вигляді автомобіля з напівпричепом, на задній частині якого знаходилися світлоповертаючий жилет та знак аварійної зупинки 451,4 м., яка знаходилася у правій смузі руху, з врахуванням проведених досліджень, дорожня ситуація не несла ніяких ознак аварійності, які могли бути створені для інших учасників ДТП.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника про винуватість в ДТП водія ОСОБА_10 спростовуються висновком судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення транспортних засобів № 19-45 від 14.01.2019р., відповідно до якого дії водія автомобіля марки «International 9200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Castera SR 32», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_10 , відповідали вимогам пунктів 9.9 (а) 15.1, 19.4 ПДР України та не знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП. У висновку експерт зазначив, що оскільки видимість нерухомого автомобіля «International 9200» з напівпричепом на задній частині якого знаходилися світлоповертаючий жилет та знак аварійної зупинки складала 451,4 м., то з технічної точки зору дії водія ОСОБА_10 , після зупинки автомобіля слід вважати, як дії які відповідали вимогам п.9.9. «а», п. 15.1., 15.14. та 19.4 ПДР України. Таким чином останній в умовах дорожньої обстановки діючи відповідно до вимог п.п. 9.9 «а»., 15.1, 15.14, 19.4 ПДР України не мав технічну можливість запобігти зіткненню.
Окрім того, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що кримінальне провадження № 0000297 від 20.07.2018р. щодо підозрюваного ОСОБА_10 за ч.3 ст.286 КК України постановою прокурора від 30.1.2019р. було закрите за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили.
Посилання захисника на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про відсутність аварійної сигналізації, габаритних вогників та знаків аварійної зупинки на проїжджій частині, як на підтвердження вини водія ОСОБА_10 є неприйнятними, оскільки вищенаведене спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що на відстані більш ніж 100м. він помітив кут контейнера, відстань з якої була достатньою, великою, безпечною, часу для маневру було достатньо, з лівої сторони на контейнері була намотана жилетка, та з правої сторони був засунутий знак аварійної зупинки, ці предмети були світло відбиваючими, на причепі були видні якісь світловідбиваючі прилади червоного кольору, вони були неяскраві, показаннями свідка ОСОБА_29 про те, що з засобів безпеки на автомобілі були встановлені жилетка начеб то жовтого кольору, яка висіла на дверях, ручках, також на фурі були катафоти, загальна видимість як у протоколі слідчого експерименту - 107 м.; а також усіма наведеними доказами, як кожним окремо, так і у їх сукупності.
Окрім того, посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_11 , яка в своїх поясненнях в суді першої інстанції висловила міркування з приводу того, що водій вантажівки повісив жилет на контейнеровоз відразу після ДТП та на момент пригоди його не було є необгрунтованими, оскільки зазначене є лише припущенням, які не грунтуються на фактичних обставинах дорожньо-транспортної події та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Суд першої інстанції повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінив кожен доказ, поданий сторонами судового провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та отримання ОСОБА_23 середньої тяжкості тілесне ушкодження. Суд вірно зазначив, що в діях померлої особи стосовно якої ставиться питання про реабілітацію ОСОБА_6 , вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

За такого, доводи апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є неспроможними.
Разом з тим, суд постановив процесуально невірне рішення, ухваливши вирок про закриття кримінального провадження в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 .
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Згідно приписів п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Відповідно до положень абзацу другого ч.7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5,6,7,8,9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2,3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Виходячи із системного аналізу зазначеної норми закону, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції мав постановити ухвалу а не вирок. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа № 204/6034/16-к).
За такого, враховуючи загальні засади кримінального провадження та положення ст. 417 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження № № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України в зв`язку з його смертю на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.07.2021р. відносно ОСОБА_6 скасувати.
На підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження №0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України закрити в зв`язку з його смертю.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: