Справа № 536/717/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області колегією суддів у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці, в залі суду, клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

- ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.3 ст.313 КК України;

- ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311, ч.2 ст.27 ч.3 ст.313 КК України;

- ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311, ч.2 ст.27 ч.3 ст.313, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

15 листопада 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 313 КК України, встановлена як незаконне придбання (виготовлення) та зберігання обладнання призначеного для виготовлення психотропних речовин, вчинене організованою групою; незаконне придбання, перевезення та зберігання прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю - псевдоефедрин та фенілнітропропен, з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, обіг яких обмежено - метамфетамін та амфетамін, вчинене організованою групою в особливо великих розмірах; незаконне виготовлення та зберігання з метою збуту психотропних речовин, обіг яких обмежено - метамфетаміну та амфетаміну, вчинене організованою групою в особливо великих розмірах.

18.02.2021 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12:51 год. 18.04.2021 року та визначено заставу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 135 000 грн. (один мільйон сто тридцять п`ять тисяч гривень), та в разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

15.04.2021 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду щодо ОСОБА_8 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12:51 год. 05.05.2021 року із правом внесення застави визначеної ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2020 року.

05.05.2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 липня 2021 року.

29.06.2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2021 року.

05.08.2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року.
23.09.2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2021 року.
Наразі підстав для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню:

- обвинувачений ОСОБА_8 скоїв особливо тяжкий злочин та може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду через побоювання майбутнього покарання, окрім того обвинувачений тривалий час перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу;

- обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні у тому числі понятих, які брали участь під час проведення обшуків, показання яких матимуть доказове значення у суді та їх зміна на користь обвинуваченого унеможливить об`єктивний розгляд кримінального провадження у суді та позбавить можливості притягти останнього до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , з наступних причин:

- особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою уникнення кримінального покарання, може переховуватись від суду, впливати на свідків, місце проживання яких йому відомо, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення;

- особиста порука - на адресу прокуратури області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_8 , оскільки ніхто не наважується поручитися за нього, що на думку сторони обвинувачення негативно характеризує його особистість;

- домашній арешт - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає йому можливість негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, прокурор просив суд продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що не вважає себе винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, та просив звільнити його з-під варти через незаконне утримання.

Його захисник заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні інкриміновані ризики, заперечував проти обставини, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування, та може впливати на свідка ОСОБА_12 , також вказав, шо ОСОБА_12 не заявлявся стороною обвинувачення в якості свідка. З-поміж іншого, відсутні докази на підтвердження ризиків зазначених в клопотанні. Обвинувачений ОСОБА_8 викликався слідчим ОСОБА_13 в порядку ч.2 ст.135 КПК України, шляхом вручення повістки про виклик дружині обвинуваченого, при цьому допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_13 суду пояснив, що підставою для оголошення в розшук обвинуваченого було те, що ні останній, ні його дружина, не повідомили його про неможливість прибуття, чи вживались інші заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_8 пояснити не зміг. Жодних доказів того, що ОСОБА_8 було повідомлено про виклик до слідчого, до моменту його затримання, суду надано не було, а виклик та підтвердження отримання повістки про виклик є різними поняттями в розумінні ст.ст.135, 136 КПК України.

При цьому, в разі, якщо суд знайде підстави для застосування запобіжного заходу, вважав достатньою мірою запобіжного заходу більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисник вважали за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не може погодитись з обґрунтуванням зазначених в клопотанні прокурора ризиків, а саме з тим, що обвинувачений може переховуватися від суду у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування, оскільки, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 викликався слідчим ОСОБА_13 в порядку ч.2 ст.135 КПК України, шляхом вручення повістки про виклик дружині обвинуваченого, при цьому допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_13 суду пояснив, що підставою для оголошення в розшук обвинуваченого було те, що ні останній, ні його дружина, не повідомили його про неможливість прибуття, чи вживались інші заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_8 слідчий пояснити не зміг. Жодних доказів того, що ОСОБА_8 було повідомлено про виклик до слідчого, до моменту його затримання, суду надано не було, а виклик та підтвердження отримання повістки про виклик є різними поняттями в розумінні ст.ст.135, 136 КПК України. При цьому, «ухилення» передбачає активні дії особи щодо переховування від слідства, а доказів того, що ОСОБА_8 був повідомлений, суду надано не було.

Щодо ризику стосовно можливості впливання ОСОБА_8 на свідків у кримінального провадженню, в тому числі на ОСОБА_12 , то доказів на підтвердження цього ризику суду надано не було. Крім цього, ОСОБА_12 в якості свідка стороною обвинувачення не заявлявся та стороні захисту не відкривався.

Оцінюючи підстави для продовження запобіжного заходу, суд оцінює практику ЄСПЛ, відповідно до якої у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більш суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, через побоювання майбутнього покарання, також враховуючи суспільний інтерес, оскільки більш м`які запобіжні заходи передбачають перебування обвинуваченого на волі, що дає йому можливість негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.3 ст.313 КК України, серед яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкі злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.
Висновок суду щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ґрунтується на вищевикладених обставинах, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів..

При вирішенні питання щодо визначення розміру застави, суд враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.3 ст.313 КК України, ці злочини пов`язані зі сферою обігу наркотичних засобів, їх аналогів або прекурсорів, а санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років із конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 313 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 12 років із конфіскацією майна.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого продовжити на два місяці з 19 листопада 2021 року до 17 січня 2022 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3