ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 614/1368/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1791/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благодатівка Куп`янського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 09 грудня 2009 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за частиною 1 статті 309 КК України, до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
2) 06 квітня 2010 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за частиною 2 статті 309, частиною 1 статті 311 КК України, до 3 років позбавлення волі;
3) 02 липня 2015 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за частиною 3 статті 185 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
4) 10 липня 2020 року вироком Харківського апеляційного суду за частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289 частиною 1 статті 70 КК України, до 5 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі частини 1 статті 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_8 за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року, у виді 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання призначене вироком Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, у виді 2 місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), зарахувано обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, з моменту затримання, а саме з 13 листопада 2019 року по 05 лютого 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 13 листопада 2019 року.
Запобіжний захід до набрання вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вироком районного суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучі раніше неодноразово судимим, в тому числі за злочини проти власності, і знову, повторно 07 травня 2017 року о 23 годині 00 хвилин за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , засудженим за вказаний злочин вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року за частиною 2 статті 289 КК України та ОСОБА_11 , засудженим за вказаний злочин вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року за частиною 2 статті 289 КК України, маючи спільний умисел на вчинення кримінального правопорушення - злочину, а саме незаконного заволодіння транспортним засобом, на автомобілі «ВАЗ 21063» д.н.з НОМЕР_1 , який перебував в користуванні ОСОБА_10 , за кермом якого знаходився ОСОБА_11 , приїхали до смт. Борова Борівського району Харківської області.
Згідно з розподіленими між собою заздалегідь ролями, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, почали шукати серед автомобілів припаркових поряд з багатоквартирними будинками розташованими по вулиці Привокзальній смт. Борова, автомобіль для викрадення, а ОСОБА_11 залишився за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з НОМЕР_1 , чекати на ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , щоб спостерігати за навколишньою обстановкою, та попередити їх вразі необхідності про небезпеку.
08 травня 2017 року близько 01 години 00 хвилин ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 1 по вулиці Привокзальна смт. Борова, побачили автомобіль «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 та знаходився у постійному користуванні у ОСОБА_13 , яким вони вирішили незаконно заволодіти.
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, таємно відчинив передні дверцята автомобіля, «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_10 сів за кермо вказаного автомобіля, де демонтував замок запалювання, та з`єднавши відповідні дроти між собою, запустив його двигун.
Впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 виконуючи заздалегідь обговорені між ними ролі, повернувся до автомобілю «ВАЗ 21063» д.н.з НОМЕР_1 , на якому вони приїхали до смт. Борова, де на нього чекав ОСОБА_11 .
Після чого ОСОБА_10 керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , покинув місце де він був припаркований, та у супроводі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які рухались за ним на автомобілі «ВАЗ 21063» д.н.з НОМЕР_1 ., прибули на територію автогаражів КООП «ЖИГУЛІ» розташованих в смт. Ківшарівка Куп`янської міської ради Харківської області, де викрадений автомобіль був поміщений до гаражу, який перебував в користуванні ОСОБА_11 , та в подальшому розукомплектований і реалізований по запчастинах.
В результаті незаконного заволодіння транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_13 відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи ХНДЕКЦ МВС України від 05 лютого 2018 №14 спричинено матеріальний збиток у розмірі 24 100 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2020 стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України, скасувати, через його м`якість та невірне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Просить ухвалити новий вирок, яким вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання, частково, у виді 3 місяців позбавлення волі, приєднати покарання призначене вироком Харківського апеляційного суду від 10.07.2020 та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_8 за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02.07.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор посилається на те, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку не врахував правові висновки, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, не розмежував стадії та порядку призначення покарання і помилково призначив ОСОБА_8 спочатку за правилами ст.71 КК України, а потім за правилами ч.4 ст.70 КК України. Тобто, як зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, вищезазначене потягло за собою неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того, прокурор зазначає, що суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого та суспільну небезпечності останнього і призначив покарання, яке є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2021 року стосовно ОСОБА_8 , ухвалити своє судове рішення, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання призначене вироком Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, у виді 1 місяці позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 , за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року, у виді 1 місяці позбавлення волі та остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі, без конфіскації майна.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, усунув заподіяну шкоду та став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу лише сторони захисту, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та кваліфікацію дій обвинуваченого в цій частині обвинувачення в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Разом з цим, судом першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не дотримані вимоги кримінального закону, а також не враховані роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України.
Статтями 70 та 71 КК України визначені підстави, порядок і межі призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків.
При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При цьому системний аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що початковим моментом періоду вчинення злочину, протягом якого суд призначає покарання за сукупністю злочинів, є саме момент постановлення попереднього вироку.
Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Колегія суддів також враховує правові висновки, що містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18), про те, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосування як ст. 70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.
Як убачається з відомостей матеріалів провадження, вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробування та встановлено іспитовий строк 2 роки.
Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2020 року скасовано ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2017 року про звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року. Відмовлено у задоволенні подання Куп`янського МРВ з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства Юстиції України про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.
За цим кримінальним провадженням ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, 07 травня 2017 року, тобто до ухвалення вироку Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до остаточного покарання, за правилами ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років.
При призначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів та вироків, суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального закону, роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також правових висновків що містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18), та призначив обвинуваченому покарання спочатку за правилами ст.71 КК України, а потім за правилами ч.4 ст.70 КК України.
Отже, в даному конкретному випадку, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що після призначення ОСОБА_8 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, суд повинен був призначити йому покарання спочатку за правилами складання покарань на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, а потім за сукупністю вироків, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року.

Наведене в сукупності свідчить про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені частиною відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість, а також неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягає застосуванню, що відповідно до вимог ст. 409, 413, 414 КПК України є підставами для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і ухвалення за правилами п.2 ч.1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції, з урахуванням того, що цим вироком обвинуваченому призначається більш суворе покарання за правилами ст.71 КК України, ніж те, що призначене оскаржуваним вироком за сукупністю вироків.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів, на виконання вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; фактичні обставини його вчинення; особу винного, який не працює, неодружений, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, військову службу не проходив, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, за місцем мешкання характеризується задовільно; обставину, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття і наявність обставини, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів та вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк без конфіскації майна, про що також зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про необхідність пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_8 з тієї підстави, що потерпілий не має будь-яких претензій до обвинуваченого, оскільки останній, враховуючи дані про його особу, маючи неодноразові судимості, належних висновків для себе не робить, а тому призначення більш м`якого покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо виправлення ОСОБА_8 .
Будь-яких інших доводів, які могли свідчити про явну несправедливість призначеного покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, а також за сукупністю злочинів та вироків, прокурором і захисником в своїх апеляційних скаргах не наведено і не зазначено ними під час апеляційного розгляду.
Оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, за яке він засуджується в цьому провадженні, до постановлення вироку Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, йому слід призначити покарання спочатку за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, а остаточне покарання, з огляду на те, що злочин за цим кримінальним провадженням він вчинив після постановлення вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року, але до повного його відбуття покарання, належить призначити за сукупністю вироків, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини за попереднім вироком суду першої інстанції від 02 липня 2015 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду, а тому колегія суддів не погоджується з апеляційними вимогами прокурора та захисника щодо розміру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 за правилами ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Разом з цим, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_8 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13 листопада 2019 року до 07 грудня 2021 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374; 375; 376; 404; 405; 407 ч.1 п.3; 409 ч.1 п.4; 413 ч.1 п.1; ст.414; 420 ч.1 п. 2 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком за ч. 2 ст. 289 КК України та за вироком Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року, у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, у строк покарання зарахувати покарання відбуте частково за вироком Харківського апеляційного суду від 10 липня 2020 року.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2015 року, у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13 листопада 2019 року до 07 грудня 2021 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

В решті вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді