СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/8606/20 пр. № 1-кп/759/250/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № 0001625 від 23 березня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, українець, гр-н України, освіта середньо-спеціальна, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працює, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_10 , інші учасники потерпіла ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано та підтримане прокурором під час судового розгляду такого змісту.
23 березня 2020 року близько 03 год. 15 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , розпивав алкогольні напої разом з потерпілою ОСОБА_11 та іншими своїми наглядно знайомими особами. Під час проведення вказаного дозвілля, між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 наніс удар своєю ногою в область тулуба потерпілої, від якого остання не втрималась на ногах та впала на підлогу. Після отриманого удару ОСОБА_11 , піднявшись на ноги, з метою припинення конфліктної ситуації, вибігла до коридору квартири. У свою чергу ОСОБА_9 , побачивши дії ОСОБА_11 та відчуваючи до неї раптово виниклу особисту неприязнь, вирішив позбавити її життя. З цією метою ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій у виді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, перебуваючи в тій же кімнаті, взяв з поверхні столу предмет, схожий на кухонний ніж, підійшов на відстань витягнутої руки до ОСОБА_11 та, утримуючи у своїй правій руці вказаний ніж, наніс ним близько п`яти ударів в область тулуба та обличчя потерпілої. Вказаними діями ОСОБА_9 завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням селезінки, підшлункової залози, з явищами гемотораксу та гемоперитонеуму, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, а також, три колото-різані непроникаючі поранення лівої половини грудної клітки та різану рану м`яких тканин нижньої губи, які є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. У подальшому, ОСОБА_9 , вважаючи, що виконав всі дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_11 , залишив місце злочину, відтак не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілій було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Позиція сторони захисту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у висунутому звинуваченні не визнав у повному обсязі, пояснивши, що, дійсно, у вечорі 22 в ніч на 23 березня 2020 року, перебуваючи у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , проводив дозвілля разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_11 , власницею квартири на ім`я « ОСОБА_14 » та з іншими тимчасовими мешканцями цієї квартири на ім`я « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_16 », розпиваючи при цьому алкогольні напої. Будучи у стані сп`яніння вони полягали відпочивати. Раптом вночі він відчув удар по нозі від якого прокинувся, поруч був « ОСОБА_15 », який намагався завдати йому удар ножем по шиї, залишивши від цього подряпину, яка кровоточила. ОСОБА_11 , яка поруч з ним лягала спати, була відсутня. Він розгубившись, вибіг з квартири, у коридорі побачив поранену ОСОБА_11 , яка просила про допомогу, та сусідку з квартири поруч БІЛОУС, яка викликала швидку. Він вийшов на вулицю, тримаючи біля своєї шиї футболку у крові, там його і затримали працівники поліції, що прибули на виклик.

Сторона захисту наполягала на тому, що обвинуваченням не здобуто і взагалі не надано суду доказів винуватості ОСОБА_17 у вчиненні поставленого йому у провину протиправного діяння. Вважає пред`явлене обвинувачення таким, що ґрунтується виключно на припущеннях, а тому захист просив ухвалити виправдувальний вирок.

Позиція сторони обвинувачення.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_17 у вчиненні за вказаних вище обставин закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 , сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у: - показаннях потерпілої та протоколі затримання обвинуваченого; - результатах слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 очевидцями події, свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які надавали першу допомогу потерпілій; - протоколах оглядів місця події та впізнання, висновках експертів медиків тощо. Прокурор вважав подані докази достатніми для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинуваченого та довести його винуватість.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що з ОСОБА_9 більше трьох років перебуває у фактичних шлюбних відносинах, стосунки між ними нормальні, разом ведуть господарство, характеризує ОСОБА_17 з позитивного боку. Дійсно, перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , приблизно з 18 год. вечора 22 березня 2020 року вона разом з ОСОБА_17 , власницею цієї квартири на ім`я « ОСОБА_14 » та ще з однією парою на ім`я « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_16 », які також живуть в цій квартирі, вживала спиртні напої. Близько 23 год. вони лягли спати, вона з ОСОБА_17 в коридорі, а інша пара та окремо «ЄВГЕНІЯ» поруч в кімнаті, конфліктів між ними ніяких не було. В ночі вона прокинулась від того, що згаданий « ОСОБА_15 » з невідомим предметом у руці почав чіплятися до сплячого ОСОБА_17 . Вона відштовхнула «ОЛЕКСАНДРА», тому з ним зав`язалася боротьба, під час якої « ОСОБА_15 » завдав їй ножем, який тримав в руці, декілька ударів. Від шуму прокинувся ОСОБА_17 та розгубившись вибіг з квартири, після цього « ОСОБА_15 » припинив свої дії. Вона почала кричати до « ОСОБА_15 », щоб він викликав швидку медичну допомогу, звинувачуючи його у нападі, але « ОСОБА_15 » ліг спати та сказав, що нічого не знає. Тому вона поранена та закривавлена вийшла з квартири і попросила сусідку на ім`я « ОСОБА_22 » викликати швидку медичну допомогу, що власне і відбулося, їй обставин отримання ножових поранень не повідомляла, лише просила викликати лікарів. Далі події пам`ятає погано через втрату свідомості.

Як також показала потерпіла: - інколи виникали непорозуміння між ОСОБА_17 та « ОСОБА_15 », останній поводив себе агресивно, проте того вечора всі лягли спати і сварок не було; - лягаючи спати вона була у стані сп`яніння, який не заважав їй усвідомлювати та запам`ятати події, що з нею відбувалися вночі; - під час досудового розслідування її ніхто про напад «ОЛЕКСАНДРА» не допитував, на час нападу вона лежала на краю матраца, а ОСОБА_17 біля стіни, коли вона відштовхнула «ОЛЕКСАНДРА» з ножем від ОСОБА_17 , той впав на підлогу в кімнаті, потягнувши її за руку за собою, відразу підвівся і почав її бити ножем в живіт, поваливши вже її на підлогу в кімнаті, інші мешканці квартири участі у бійці не брали, їх вона не бачила; - їх з ОСОБА_17 постіль та її речі були після нападу в крові, тому її сліди могли опинитися на одежі ОСОБА_17 ; - всі виявлені у неї рани (6-7) спричинив «ОЛЕКСАНДР», а ОСОБА_17 до цього не причетний, вона із самого початку обурювалася звинуваченням у таких діях ОСОБА_17 ; - 30 березня, вийшовши з лікарні, вона дізналася від « ОСОБА_15 » та «ОКСАНИ», що ОСОБА_17 затримали через те, що він кудись втік, її це дуже здивувало, вона наступного дня пішла до поліції, з`ясувати, чому затримали ОСОБА_17 , проте її слухати не стали.

Доводи прокурора про те, що потерпіла в суді змінила свої показання, є надуманими, оскільки даних про те, що потерпіла під час досудового розслідування нібито повідомляла про причетність до нападу на себе ОСОБА_17 , протокол її допиту від 02 квітня 2020 року (т. 1 а. 67-69), на який посилалася прокурор задля перевірки показань потерпілої, не містить, як власне і заява потерпілої про притягнення до провадження як потерпілої (т. 1 а. 65).

Показання потерпілої ОСОБА_23 в суді узгоджуються з показаннями обвинуваченого про його непричетність до завдання їй тілесних ушкоджень, більш того, не спростовані іншими поданими і дослідженими судом доказами обвинувачення, а тому суд визнає їх достовірними та кладе в основу свого вироку разом з показаннями обвинуваченого.

Так, згідно з рапортом працівників поліції (т. 1 а. 52), який суд оцінює за правилами документу, працівники поліції прибувши у складі екіпажу за викликом по лінії «102» за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 7/9, виявили з ножовими пораненнями потерпілу ОСОБА_11 , яку було госпіталізовано до КМКЛ № 17, і лише зі слів осіб, які назвалися очевидцями (дані про таких осіб відсутні), було затримано ОСОБА_24 за підозрою у причетності до вказаного поранення потерпілої. Звертає на себе увагу те, що цей рапорт поліції не містить будь-якої інформації про обставини події зі слів самої потерпілої ОСОБА_11 .

Є очевидним те, що ці первинні дані, тим більше показання з чужих слів, не можуть бути самі по собі оцінені як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_24 , оскільки потребували безумовного підтвердження зібраними у подальшому під час досудового розслідування даними.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 , поруч в квартирі АДРЕСА_5 у березні 2020 року проживала власниця ОСОБА_25 та її квартиранти, які зловживали спиртними напоями та порушували спокій громадян, а саме, обвинувачений, його подруга ОСОБА_26 , «ОЛЕКСАНДР» з « ОСОБА_16 ». Вона свідок не була очевидцем конфлікту серед цієї компанії вночі 23 березня 2020 року та спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, бачила лише останню, як вона просила у загальному коридорі про допомогу. Потерпіла ОСОБА_23 не повідомляла їй даних нападника на себе.

Згідно з протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_27 від 23 березня 2020 року (т. 1 а. 90-94), останній (ідентифікований потерплою та обвинуваченим як «ОЛЕКСАНДР») на місці події лише показав, як він, його цивільна дружина ОСОБА_28 , ОСОБА_23 та її цивільний чоловік ОСОБА_17 , а також власниця квартири ОСОБА_25 у вечорі ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , разом вживали спиртні напої та після цього лягли відпочивати. Результатами слідчого експерименту є встановлене місце розпивання ними спиртних напоїв за столом у кімнаті вказаної квартири, а також встановлені місця ночівлі кожного з учасників дозвілля - ОСОБА_29 та ОСОБА_30 в кімнаті навпроти вказаного столу, а ОСОБА_23 з ОСОБА_17 в стороні, ближче до коридору в квартирі. Оскільки свідок лише скрізь сон чув сварку, очевидцем побиття ОСОБА_23 чи її ножового поранення не був, прокинувся свідок лише тоді, коли приїхала поліція.

За протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 23 березня 2020 року (т. 1 а. 85-89), остання (ідентифікована потерплою та обвинуваченим як «ОКСАНА») в аналогічний спосіб відтворила події спільного вживання спиртних разом з ОСОБА_30 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 та власницею квартири, після чого вони п`яні лягли спати, очевидцем побиття чи завдання ножових поранень потерплій вона також не була, лише в ночі з коридору почула крик ОСОБА_23 про допомогу, на який уваги не звернула і продовжила спати.

Таким чином, дані рапорту працівників поліції про наявність очевидців причетності саме обвинуваченого до ножового поранення потерпілої суд оцінює виключно як припущення, обґрунтоване тільки на початковому етапі, а зафіксоване в цьому рапорті повідомлення про це з чужих слів визнає недопустимим на підставі ч. 6 ст. 97 КПК України, оскільки воно не підтверджене іншими допустимими доказами.

Як видно з протоколу огляду місця події від 23 березня 2020 року з додатками у виді фото таблиці (т. 1 а. 54-62), на міжквартирній площадці біля квартири АДРЕСА_2 виявлено куртку та змазані плями речовини бурого кольору, схожої на кров, двері вказаної квартири відкриті, в коридорі самої квартири на стіні з правого боку також виявлені плями речовини бурого кольору, схожої на кров, на підлозі розкиданий одяг і виявлено такі самі плями, на столі в кімнаті виявлений кухонний ніж, а біля столу плями речовини бурого кольору, схожої на кров.

Потерпіла під час дослідження додатків до вказаного протоколу огляду підтвердила їх належність до місця події, яке зафіксоване за адресою: АДРЕСА_3 .

При оцінці допустимості доказів, отриманих у ході вказаного огляду місця події, суд враховує те, що в даному конкретному випадку була реальна загроза втратити сліди злочину. Отже, проведення такого огляду відбувалося з урахуванням нагальної потреби у розкритті тяжкого злочину, а тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді для отримання дозволу на огляд помешкання потерпілої в даному випадку була непотрібною. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд (див., постанова від 13 березня 2018 року у справі № 541/655/15-к: http://reyestr.court.gov.ua/Review/72850659; постанова від 5 вересня 2019 року у справі № 518/203/17: http://reyestr.court.gov.ua/Review/84152931; постанова від 29.09.2020 у справі № 418/801/17: http://reyestr.court.gov.ua/Review/92065935). Відтак, відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про визнання даних, що були отримані під час вказаного огляду події, недопустимими доказами.

Звертає на себе увагу той факт, що у протоколі огляду вказаної квартири як місця події не зафіксовано присутність у цьому помешканні жодної сторонньої особи, що об`єктивно не узгоджується з даними про наявність такої особи чоловічої статі на фото №№ 17, 18, а на фото № 25 зафіксовано затриманого ОВЕРЧЕНКА, що не оспорював останній. Крім того, виявлені плями речовини бурого кольору, одяг та кухонний ніж не були предметом експертного дослідження, принаймні, дані про протилежне сторонами під час судового розгляду не подавалися, відтак вказані речові докази виявилися неінформативними.

Згідно з дослідженими судом даними первинних документів - довідки КМКЛ № 17 № 312 (т. 1 а. 53), узгодженими з ними даними висновку судово-медичної експертизи № 042-819-2020 від 19 травня 2020 року (т. 1 а. 124-129) у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення лівої половини грудної клітки (рана розміром 2 х 0,5 см в 8-му міжребір`ї по заднє-пахвовій лінії, від якої спрямований рановий канал ззовні у середину, ззаду наперед, проникає у плевральну та черевну порожнину, з ушкодженням селезінки, підшлункової залози, з явищами гемотораксу та гемоперитонеуму, що потребувало неодноразового переливання крові та її компонентів, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, а також: три колото-різані непроникаючі поранення лівої половини грудної клітки, різана рана м`яких тканин нижньої губи, які за ступенем, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Всі вказані рани утворились від 5-ти кратної травмуючої дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості.

Аргументи сторони захисту про недопустимість як доказу вказаного висновку експерта через невідкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними (Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд (див., постанова від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87298256.

Згідно з даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 23 березня 2020 року (т. 1 а. 63-64), виявлений в приміщенні КМКЛ № 17 одяг потерпілої (футболка, джинси) містить на собі сліди крові, які не були об`єктом експертного дослідження, принаймні, дані про протилежне сторонами під час судового розгляду не подавалися.

Всі наведені, хоча і узгоджені в цілому між собою дані, як окремо, так і у своєму взаємозв`язку у сукупності не доводять висунутого обвинувачення ОВЕРЧЕНКА, оскільки ними його причетність до ножового поранення потерпілої не підтверджується навіть на мінімальному рівні обґрунтованого припущення.

Згідно з протоколами слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_20 (т. 1 а. 76-79) та пред`явлення особи для впізнання (т. 1 а. 83-84), обидва від 23 березня 2020 року, вказаний свідок показав, що вночі 23 березня 2020 року лише чув сварку між чоловіком та жінкою, яка мала місце у квартирі АДРЕСА_2 , в самій квартирі він не був, також бачив як з цієї квартири вибіг чоловік, якого впізнав як ОВЕРЧЕНКА, та з колото-різаними ранами потерпіла, яка просила про допомогу. За протоколами слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_21 (т. 1 а. 95-99) та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т. 1 а. 100-103), обидва від 23 березня 2020 року, вказаний свідок показала, що вночі 23 березня до неї у квартиру стукала поранена ОСОБА_23 та просила про допомогу, вона викликала швидку, також з квартири АДРЕСА_5 , в якій проживала ОСОБА_23 , вийшов чоловік, якого впізнала як ОСОБА_24 .

Наведені дані, які є результатами вказаних слідчих дій за участі свідків АТАЄВА та БІЛОУС, які не були очевидцями самого конфлікту в квартирі, узгоджуються в деталях як між собою, так і з показаннями потерпілої та обвинуваченого, відтак не спростовують захисну версію останнього, на достовірності якої також наполягала в суді потерпіла.

За протоколом затримання від 23 березня 2020 року (т. 1 а. 70-72) ОСОБА_9 був затриманий вказаного дня о 04 год. 30 хв., під час проведеного в присутності понятих в порядку ст. 208 КПК України особистого обшуку в нього був вилучений одяг (футболка) із слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, а також зроблено змиви та зрізи нігтьових пластин з рук осанні (змиви та зрізи) не були предметом експертного дослідження, дані про протилежне сторонами під час судового розгляду не подані, відтак вказані речові докази виявилися неінформативними.

Згідно з висновком експерта імунолога № 081-148-2020 від 15 травня 2020 року (т. 1 а. 107-112), на футболці, вилученій в ОВЕРЧЕНКА під час затримання, виявлено кров людини, можливість виникнення слідів якої за рахунок крові потерпілої ОСОБА_11 не виключається, що набуло свого цілком логічного пояснення у показаннях потерпілої, яка втратила багато крові, з якими узгоджуються і заяви свідків АТАЄВА та БІЛОУС про сліди крові на одежі потерпілої, коли вони її вперше побачили.

Як видно з дослідженого судом висновку комісійної психолого-психіатричної експертизи № 221 від 14 квітня 2020 року (т. 1 а. 113-116), ОСОБА_9 у період часу інкримінованих йому дій виявляв поведінкові та психічні розлади внаслідок вживання алкоголю, мав синдром залежності, але за своїм психічним станом міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У період часу інкримінованих йому дій не знаходився в стані фізіологічного афекту, а також в іншому вираженому фізіологічно-нормальному емоційному стані. Вказаний висновок експертів колегія суддів кладе в основу свого висновку про відсутність сумнівів у осудності ОСОБА_24 , однак ці дані жодним чином не вказують на доведеність винуватості у вчиненні поставлених йому у провину дій.

Характеризуючі документи на ОСОБА_24 цих висновків суду не спростовують.

Інших доказів, які могли б бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_24 прокурором надано не було.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати поза розумним сумнівом доведеним те, що він вчинив злочин, в якому обвинувачується. Версія про можливість ножового поранення потерпілої за інших обставин не спростована, а сумніви з цього приводу захистом належно обґрунтовані.

За таких обставин, викладені в обвинувальному акті обставини злочину, поставленого у провину обвинуваченому, не отримали свого належного підтвердження з тим, щоб вважати доведеним, що 23 березня 2020 року близько 03 год. 15 хв., ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 .

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин 23 березня 2020 року близько 03 год. 15 хв., ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 , а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_24 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього, виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що злочин вчинено обвинуваченим ОСОБА_13 .

Враховуючи необґрунтованість висунутого обвинувачення, суд вважає за необхідне раніше обрані заходи забезпечення скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 182, 368, 370, 371, п. 2 ч. 1 ст. 373, 374-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення, що злочин вчинено обвинуваченим ОСОБА_31 .

Заходи забезпечення в межах даного провадження скасувати.
Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме, диски із записами зберігати при матеріалах провадження, інші елементи одягу, змиви, зрізи, ніж, які зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУ Національної поліції у м. Києві знищити.

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДІ: ОСОБА_32

ОСОБА_33

ОСОБА_34