Справа №355/447/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/112/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000340 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4, 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областіз прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000340 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4, 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000340 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4, 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що в обвинувальному акті, виокремлено лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 скоїла заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих та особливо великих розмірах, та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто вчинила злочини, передбачені ч.4, 5 ст. 191 та ч.1 ст. 366 КК України.Будь яких тверджень про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні якихось дій в обвинувальному акті не вказано, отже в ньому не зазначено формулювання обвинувачення - один з обов`язкових окремих його складників.

Необхідним елементом складу кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4,5 ст. 191 КК України, є зазначення розміру майна, яке особа привласнила, розтратила чи заволоділа.При цьому, встановлення цього елементу є необхідним для відповідної кваліфікації кожного окремого діяння (епізоду).
В обвинувальному акті виокремлено фактичні обставини кримінального правопорушення щодо шести діянь (епізодів), які кваліфіковано за ст. 191 КК України: 5 за ч. 5, 1 - за ч. 4.

При цьому вказується про заволодіння ОСОБА_9 дизельним пальним та бензином, але зазначається про перерахування на рахунки юридичних осіб коштів у певних сумах, що, у контексті незазначення в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення за кожним з цих епізодів, ускладнює розуміння, які, визначені ст. 91 КПК України, обставини підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та як суд має виконувати приписи ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченій суті обвинувачення у частині виду і розміру шкоди, завданої кожним з інкримінованих їй діянь (епізодів).
Також, за обставин незазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за кожним з інкримінованих ОСОБА_9 діянь (епізодів), без дослідження відповідних доказів є неможливим вирішення питання територіальної підсудності цього кримінального провадження, оскільки у фактичних обставинах справи щодо дій, які кваліфіковані за ст. 191 КК України, вказується про перебування ОСОБА_9 у приміщенні ТОВ «Уба-Агросвіт» по вул. Червоноармійська, 41/А у с. Волошинівка Баришівського району Київської області при наданні вказівок працівникам ТОВ «Уба-Агросвіт» для здійснення розрахунків за договорами шляхом видачі видаткових накладних. Але не зазначено місце заволодіння ОСОБА_9 майном цього підприємства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, повертаючи обвинувальний акт суд першої інстанції вийшов за межі визначені ст. 314 КПК України, які підлягають вирішенню судом у підготовчому засіданні, оскільки вдався до судового розгляду під час підготовчого судового засідання. Посилань на жодну з вимог КПК України в ухвалі суду не наведено, а інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору чинним законодавством не передбачено. Крім того, суд першоїінстанції не навів обґрунтованих підстав, які б не давали змоги розглянути дане кримінальне провадження у суді.
Зауважує на тому, що обвинувальний акт, відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушень, які прокурор вважає встановленими, а також зазначено правову кваліфікацію правопорушень із посиланням на положення кримінального кодексу України. В обвинувальному акті сформульовано обвинувачення, зазначені фактичні обставини щодо дати та часу, коли обвинувачена ОСОБА_9 скоїла інкриміновані кримінальні правопорушення.
Також прокурор стверджує, що висновок суду про те, що обвинувальний акт не містить відомості щодо виду і розміру шкоди, завданої кожним з інкримінованих їй діянь (епізодів) розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням та тим самим позбавляють суд можливості виконувати приписи ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченій суті обвинувачення у частині виду і розміру шкоди, завданої кожним з інкримінованих їй діянь (епізодів) не відповідає дійсності, оскільки по кожному епізоду зазначено точний розмір встановленої шкоди.

Крім того, апелянт не погоджується з доводами суду першої інстанції щодо неможливості вирішення питання територіальної підсудності цього кримінального провадження, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного від 15.04.2021 зазначене кримінальне провадження направлено до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення представника потерпілого ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акту прокурору лише у разі його невідповідності ст.291 КПК України.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4, 5 ст. 191 КК України є незаконним та необґрунтованим, з огляду на таке.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
В той же час, розуміння поняття "формулювання обвинувачення" як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 374 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним", із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, зокрема з метою, щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обрати власну правову позицію захисту.
Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
В той же час відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинуваченого знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, а також позбавляє суд першої інстанції, відповідно до приписів ч. 1 ст. 348 КПК України, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.
Як вбачається з обвинувального акту №0000340 досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 скоїла заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих та особливо великих розмірах та видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто вчинила злочини, передбачені ч.4, 5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що в обвинувальному акті виокремлено лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленим та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема обвинувальний акт, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких тверджень про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні якихось дій в обвинувальному акті не вказано, а відтак в ньому не зазначено формулювання обвинувачення.
Колегія суддів звертає увагу та не, що за змістом п.5 ч.2 ст. 291 КПК України особі, яка притягається до кримінальної відповідальності повинно бути пред`явлене обвинувачення, а також надана правова кваліфікація його дій з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Поняття «обвинувачення» сформульоване у п.13 ч.1 ст. 3 КПК України. Відповідно до цієї норми закону, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Аналіз положень п.13 ч.1 ст.3, ст. 20, ст.91 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього. Зазначені положення закону перебувають у відповідності із практикою Європейського суду із прав людини. Так, у рішенні від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Суд зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення).
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, оскільки фактична відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення вказує на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, є необґрунтованими та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000340 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4, 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000340 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4, 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4