ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/514/22 Справа № 182/2880/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000541 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) діб до 16 лютого 2022 р. Визначено відносно ОСОБА_7 заставу у сумі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 240 500 (один мільйон двісті сорок тисяч п`ятсот) гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Суд першої інстанції врахував, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитувались, з метою зміни їхніх показів, тобто суд вважає, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та законного джерела доходів, оскільки докази наявності законного джерела доходів суду не надавались.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою майже рік.
Зазначає, що жодний ризик передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений та не надано жодного доказу їх існування.
Крім того, захисник вказує, що речові докази були вилучені, тому перебуваючи на свободі обвинувачений не зможе знищити чи спотворити будь-який речовий доказ.
Вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та мешкання, а також має цивільну дружину.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки апеляційну скаргу подано лише в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд переглядає ухвалу суду лише в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Згідно з вимогами ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Одними із основних засад кримінального провадження є законність та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, зміст яких визначається положеннями чинного кримінального процесуального закону.
Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді у провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 03.08.2020 за № 0000541 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 307, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 307 КК України.
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2021 року продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 лютого 2022 року.
Відповідно до вимог ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Дані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.
Приймаючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України обґрунтовано врахував, що ризик, передбачений п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України залишився наявним.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Встановлюючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ст. 177 КПК України суд першої інстанції не врахував, що за іншим кримінальним провадженням ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі після закінчення запобіжного заходу, жодних дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування чи суду, не вчиняв, а також, раніше, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, жодного разу не порушив його умови.
Апеляційний суд зазначає, що зі впливом певного часу сама по собі наявність цього ризику та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, є недостатніми для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не вбачається жодного будь-якого іншого мотивованого обґрунтовування своїх вимог щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої « Розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …», а також « …що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним…» (див. пункти 90 та 93).
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, цивільну дружину.
За сукупності зазначених умов висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою не відповідає вимогам статей 177, 178, 199 КПК України і порушує права людини, тоді, як менш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 191 КПК України зможе запобігти встановленому ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певній період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Виходячи з змісту вказаного кримінального процесуального закону, він не забороняє до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, немає.
За таких обставин, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продожвення строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 і постановити в цій частині нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2021 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - скасувати.
В цій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 16 лютого 2022 року.

На підставі ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_7 на строк до 16 лютого 2022 року включно наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не відлучатися з місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на відповідний ВП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_7 .
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4