12.11.2021 Єдиний унікальний № 371/751/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Миронівка

ЄУН 371/751/21

Провадження № 1-кп/371/163/21

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю :

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000387, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миронівка Київської області, має вищу освіту, працює викладачем з греко-римської боротьби в Миронівській дитячо-юнацькій спортивній школі Миронівської міської ради, є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2), адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ст. 286 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Встановлені обставини кримінального правопорушення

За встановленими обставинами кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 27 травня 2021 року, близько 18 години 25 хвилин, керуючи автомобілем марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався вулицею Канівська міста Миронівка Київської області в напрямку вулиці Красилівська.

Керуючи автомобілем, рухаючись вказаною дорогою, перебуваючи на ділянці дороги, що розташована біля будинку під номером 5 вулиці Канівська міста Миронівка Київської області, ОСОБА_4 , не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху з подальшим виїздом на зустрічне узбіччя, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «MAN 18.363», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні за межами проїзної частини.

Вказаними діями ОСОБА_4 порушив вимоги підпунктів б), д)пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 1 січня 2002 року, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, та вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В результаті порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир керованого ним автомобіля марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді численних переломів кісток скелету та розривів внутрішніх органів, які призвели до розвитку травматичного шоку та крововтрати, від яких помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог підпунктів б), д)пункту 2.3 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді смерті ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив, визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин надав показання.

Прокурор та захисник відмовилися від проголошення вступної промови, не заперечили встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, жодних заперечень проти встановлених досудовим розслідуванням обставин суду не повідомила. У заяві вказала, що не має вимог майнового та немайнового характеру до обвинуваченого, отримує від нього допомогу, в тому числі, користується його послугами як водія у випадках, коли потребує цього, просила не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з приписами статті 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що з`ясувати всі обставини кримінального провадження під час судового розгляду можливо за відсутності потерпілої, тому, керуючись правилами ст. 325 КПК України, дійшов висновку про проведення судового розгляду без потерпілої.

Повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації своїх дій, в якому обвинувачується, стали передумовами здійснення розгляду провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження, із застосуванням правил ст. 349 ч. 3 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційному порядку.

З показань обвинуваченого слідує наступне.

27 травня 2021 року, після 18 години, він рухався на власному автомобілі марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вулицею Канівська міста Миронівка Київської області, в напрямку центру міста. Поруч з ним, на пасажирському сидінні, був ОСОБА_7 , який доводився йому добрим товаришем. Він поспішав, оскільки його товариш є інсулінозалежним і йому потрібна була допомога лікаря. До медичного закладу вони не потрапили, їхали на зустріч брату ОСОБА_7

Рухаючись вказаною дорогою, він обминав ями на дорозі, під час чергового маневрування автомобіль потрапив до однієї із таких ям, від чого став некерованим. Він не впорався з керуванням і автомобіль занесло на зустрічну смугу руху. В нерухомому положенні, за межами проїзної частини, на узбіччі стояв автомобіль марки «MAN 18.363», з яким відбулося зіткнення.

Він на деякий час втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості, на місці події перебували працівники медичного закладу та працівники поліції. І він, і ОСОБА_7 , отримали тілесні ушкодження від дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_7 після пригоди був ще живий, він вийшов із автомобіля та пішов до автомобіля швидкої допомоги, де йому надавали медичну допомогу. Там він і помер.

Усвідомлює, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. Пояснив, що допустив порушення таких правил, оскільки поспішав з метою надання необхідної допомоги товаришу в отриманні інсуліну.

Обвинувачений у вчиненому щиро кається. Вказав, що до кінця визнає свою вину, щиро жалкує про вчинений злочин, засуджує свою поведінку. Пояснив, що в ході досудового слідства і в судовому засіданні дає правдиві свідчення, які допомагають органам правосуддя встановити істину в справі. Він надає допомогу потерпілій, сином якої був померлий товариш, мав та має з нею добрі відносини, вчиняє всі дії, які дозволять спокутувати свою провину.

Допит обвинуваченого здійснено відповідно до правил ст. 351 КПК України.

Мотиви суду

Обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідуванням кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, з його показань суд дійшов висновку про визнання ним всіх обставин, які встановлені досудовим розслідуванням, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися, тому суд вважає викладені фактичні обставини кримінального правопорушення достовірними і такими, що не потребують дослідження в судовому засіданні.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування за ст. 286 ч. 2 КК України кваліфіковані вірно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в порушенні вимог підпунктів б), д)пункту 2.3 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, як особи, яка керувала транспортним засобом, та не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, не обрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впоралася з керуванням, в результаті чого мав місце виїзд на зустрічну смугу руху, з подальшим виїздом на зустрічне узбіччя дороги, та зіткнення з автомобілем марки «MAN 18.363», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні за межами проїзної частини, повністю доведена.

Допущені обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками у виді смерті ОСОБА_7 .

Обвинувачений є винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене. За вчинені дії він має нести кримінальну відповідальність за ст. 286 ч. 2 КК України.

Учасниками кримінального провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікація його дій.

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується як порядна людина, хороший чоловік та батько, за час проживання в селі Владиславка Обухівського району Київської області зарекомендував себе з позитивної сторони, жодних скарг на його поведінку не надходило, компрометуючі матеріли відсутні, у складі родини має дружину та двох синів, один із яких є неповнолітнім.

За місцем роботи у Миронівській дитячо-юнацькій спортивній школі Миронівської міської ради обвинувачений характеризується як професійний тренер-викладач. Є відповідальним та наполегливим у роботі, виявляє невтомну працездатність та старанність, уміло пропагує здоровий спосіб життя, позитивно впливає на досягнення учнів, за період роботи підготував призерів і переможців обласних та всеукраїнських змагань, користується повагою і авторитетом серед учнів та тренерсько-викладацького колективу школи. За місцем роботи отримував грамоти та подяки.

ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними характеристики з місця проживання, виданої Владиславським старостинським округом № 3 Миронівської міської ради 14 червня 2021 року, довідки вказаного старостинського округу № 206 від 02 червня 2021 року, даними характеристики з місця роботи, виданої Миронівською дитячо-юнацькою спортивною школою Миронівської міської ради 29 травня 2021 року, довідок Комунального некомерційного підприємства «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня» від 09 червня 2021 року, вимоги УІАП ГУНП в Київській області від 16 червня 2021 року.

Ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді Миронівського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр Пробації» у місті Києві та Київській області від 17 вересня 2021 року, органом пробації ризик вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та ризик його небезпеки для суспільства оцінено як середні.

Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя та історію правопорушень, а також середній ризик небезпеки для суспільства, та середній ризик вчинення правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення, або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Органом пробації встановлено, що обвинувачений не спілкується з особами з антисоціальною поведінкою, у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про факт, що мав місце, та його наслідки.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, тому суд при постановленні вироку має врахувати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Судом враховується, що обвинувачений вчинив необережний тяжкий злочин, додатковим обєктом якого є життя особи, його дії мали суспільно небезпечнінаслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень та смерті особи, має права водія, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, до вчинення даного кримінального правопорушення мав поведінку, яка відповідає приписам правових норм та не суперечить основним принципам права.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому необхідно призначити у виді позбавлення волі на певний строк.

Суд також вважає доцільним застосувати до винного додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

До суду з відповідним клопотанням про незастосування додаткового покарання до обвинуваченого надійшло клопотання потерпілої та керівника закладу, у якому він працює.

В судовому засіданні не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами просив як сам обвинувачений, так і його захисник. Клопотання вмотивовано фактом використання транспортного засобу за характером роботи.

Суд зазначає, що призначення такого додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами, не є обмеженням права засудженого на працю.

Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Крім цього, суд зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність повязана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

Грубе порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із наслідками, які настали внаслідок таких порушень, у виді смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення та характеру допущених обвинуваченим ОСОБА_4 грубих порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступила смерть особи, із погляду характеру вчиненого кримінального правопорушення, у даному випадку покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка серед іншого полягає у запобіганні вчиненню обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, потрібно визначити і справедливий розмір такого покарання.

В цьому випадку суд враховує як думку потерпілої, так і всі обставини справи в їх сукупності, у тому числі й ті, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення в цьому провадженні.

Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності, дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення водія права керувати транспортними засобами на строк один рік, який є мінімальним строком, буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

Характер вчиненого обвинуваченим діяння, ті обставини, що тяжкий злочин він вчинив з необережності, яка становить собою менш небезпечну форму вини, ніж умисел, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення дотримувався правомірної поведінки, яка відповідає приписам правових норм, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, обставина, що пом`якшує покарання, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та в сукупності утворюють підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та доцільність застосування щодо нього випробування відповідно до ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України, на обвинуваченого необхідно покласти обов`язки для контролю за його поведінкою в період іспитового строку. Звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням можливе лише в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання, з покладанням на нього відповідних обовязків.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Питання про розподіл процесуальних витрат суд вирішує за правилами ст. 124 КПК України.

Згідно правил вказаної статті, вартість проведених у кримінальному провадженні експертних досліджень, що документально підтверджена довідками про процесуальні витрати у кримінальному провадженні, підлягає відшкодуванню обвинуваченим.

У кримінальному провадженні наявні, документально підтверджені довідками про процесуальні витрати у кримінальному провадженні, процесуальні витрати у виді витрат на проведення трьох експертиз: за висновком експерта від 22 червня 2021 року № СЕ-19/111-21/25612-ІТ у розмірі 1029 гривень 72 копійки, за висновком експерта від 15 липня 2021 року № СЕ-19/111-21/32300-ІТ у розмірі 1634 гривні 50 копійок, за висновком експерта від 15 липня 2021 року № СЕ-19/111-21/25619-ІТ у розмірі 1372 гривні 96 копійок.

Застосовані ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що долучено до кримінального провадження як речовий доказ, підлягають скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 4037 гривень 18 копійок.

Скасувати арешт майна у виді автомобіля марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_9 ,застосований ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року.

Після набрання вироком чинності, речовий доказ автомобіль марки «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_9 , повернути володільцю ОСОБА_4 ; автомобіль марки «MAN 18.363», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважати повернутим за належністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку підлягає негайному врученню засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1