ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/65/22 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002276 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31 грудня 2021 року задоволено клопотання ст. дізнавача СД ХРУП ГУНП в Херсонській області. Накладено арешт на автомобіль Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.06.2019 року та ключ запалення, що належить ОСОБА_8 , шляхом заборони користування та відчуження вказаного майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , вказує на незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31 грудня 2021 року в частині накладення арешту на автомобіль Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.06.2019 року та ключ запалення, що належить ОСОБА_8 , шляхом заборони користування.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням вимог КПК України, зокрема не зазначено про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Будь-яких доказів того, що передача автомобіля власнику може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речового доказу, ухвала не містить.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який в судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, у провадженні сектору дізнання Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження №0002276 від 28.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0002276 про те, що 28.12.2021 року під час перереєстрації на нового власника транспортного засобу Ford Mondeo, 1993 року випуску, в ході огляду судовим експертом було встановлено, що ідентифікаційний номер змінювався шляхом видалення фрагменту номерної деталі та вварювання на її місце фрагменту аналогічного розміру (а.п.5).

Висновком експертного дослідження № 22/6541/20Д від 28.12.2021 року встановлено, що ідентифікаційний номер наданого на дослідження автомобіля Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , змінювався, шляхом видалення номерної деталі (верхньої частини щита моторного відсіку автомобіля з первинним ідентифікаційним номером), разом із прилеглими деталями кузова та вварюванням на їх місце, поза умов заводу-виробника, аналогічної групи деталей з ідентифікаційним номером « НОМЕР_2 » іншого транспортного засобу (а.п.7-8).

Протоколом огляду місця події від 28.12.2021 року зафіксовано огляд та вилучення автомобілю Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , для проведення експертного дослідження (а.п.13-15).

Постановою ст. дізнавача СД ХРУП ГУНП в Херсонській області автомобіль Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.06.2019 року та ключ запалення визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002276 (а.п.19-20).

29.12.2021 року ст. дізнавач СД ХРУП ГУНП в Херсонській області звернувся до слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 від 05 червня 2019 року та ключ запалення.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31 грудня 2021 року задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на транспортний засіб Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 від 05 червня 2019 року та ключ запалення, що належить ОСОБА_8 , шляхом заборони користування та відчуження вказаного майна.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, а тому вважав необхідним накласти арешт з метою збереження речових доказів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками слідчого судді.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб марки Ford Mondeo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.06.2019 року належить ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 05.06.2019 року та ключ запалення з тих підстав, що вказане майно має значення для кримінального провадження, у відповідності до ст. 98 КПК України містить ознаки речового доказу та визнане таким відповідною постановою дізнавача.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може зникнути або може бути пошкоджене чи можуть настати інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно у даному кримінальному провадженні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання в апеляційній скарзі адвоката про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно є немотивованими та ґрунтуються на іншій, суб`єктивній, оцінці апелянтом обставин, встановлених судом.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, згідно з якими апелянт просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ запалення, що належить ОСОБА_8 шляхом заборони користування, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наданих суду матеріалів, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.171-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31 грудня 2021 року, без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4