Справа №519/107/22
У Х В А Л А

11.02.2022 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000120, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2021 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_11 , кримінальних правопорушень, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки строк перебування їх під вартою закінчується 12 лютого 2022 року.
Захисники обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечують проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ще на шістдесят днів та просять застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.
Заслухавши учасників судового процесу, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Згідно зі ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Тому, продовжуючи обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, усі докази в судовому засіданні не перевірені й під страхом можливості застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим та ймовірну можливість продовження ними протиправної поведінки у подальшому.

При цьому, з приводу клопотання прокурора саме про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає, зокрема, можливість «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу. Такий висновок зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 30 грудня 2016 року №9-3167/0/4-16 щодо вжиття заходів, пов`язаних із порушеннями, встановленими в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України".

При направленні обвинувального акта до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування (якщо згідно з вимогами глави 18 KПK вид запобіжного заходу передбачає обов`язок слідчого судді визначити термін його дії). Запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути продовжений, змінений лише у підготовчому судовому засіданні у випадку, коли після направлення обвинувального акта до суду першої інстанції та до проведення підготовчого судового засідання строк застосування запобіжного заходу закінчився, запобіжний захід вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який такий запобіжний захід був обраний.

Відповідно до положень ч.3 ст.315 KПК під час підготовчого провадження суд має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Під час розгляду таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим. Враховуючи наведене, ч.3 ст.315 КПК містить норму, яка чітко регулює питання продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні, строк застосування яких не обмежений (наприклад, застава, особиста порука тощо). Щодо застосування запобіжних заходів, що обмежені терміном дії (домашній арешт, тримання під вартою тощо), визначених ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, судам необхідно враховувати, що обрання, продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання суд здійснює за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК.

У п.30 рішення ЕСПЛ від 9 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України" цей міжнародний судовий орган встановив, що новий Кримінальний процесуальний кодекс України чітко та точно не врегульовує питання щодо тримання особи під вартою у період після закінчення досудового розслідування та до початку судового розгляду. Також зазначено, що чинне кримінальне процесуальне законодавство (ст.331 КПК) надає суду право вирішувати питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою протягом 2 місяців з дня надходження обвинувального акта до суду, навіть якщо вже закінчився строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою, постановленої слідчим суддею під час досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі і автоматичного, продовження застосування такого запобіжного заходу. У ч.3 ст.331 КПК врегульовано питання продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: під час судового розгляду, що здійснюється за правилами глави 28 розділу IV КПК. Таким чином, положення ч.3 ст.331 KПK не застосовуються при здійсненні підготовчого засідання, процесуальний порядок якого визначено главою 27 розділу IV КПК.

За загальним правилом ухвала щодо обрання або продовження запобіжного заходу діє до моменту закінчення її дії або з прийняттям нової ухвали про продовження, зміни або скасування запобіжного заходу. Тобто, на думку суду, суд не може обрати той самий запобіжний захід, коли щодо обвинуваченого ще діє ухвала про застосування такого ж запобіжного заходу, який має продовжуватися, а не обиратися знову. Інформаційний лист ВССУ від 30 грудня 2016 року №9-3167/0/4-16 стосувався лише автоматичного продовження дії запобіжного заходу, без розгляду клопотання про його продовження та обговорення питання про його подальшу доцільність.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним продовжити обраний до обвинувачених запобіжний захід.

З огляду на вищевикладені обставини, у задоволенні клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту слід відмовити.
На підставі встановленого та керуючись ст.ст.177, 194, 199, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.
Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 12 квітня 2022 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», включно з можливістю внесення застави.

ОСОБА_4 або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) має право у будь-який момент внести заставу в розмірі 83 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 198619 (сто дев`яносто тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 12 квітня 2022 року, включноз можливістю внесення застави.
ОСОБА_5 або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) має право у будь-який момент внести заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 190 320 (сто дев`яносто тисяч триста двадцять) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Обвинувачений (ні) або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.
В разі внесення застави покласти на обвинуваченого (их) наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому (им) положення п.п.8, 10 ст.182 КПК України, згідно з якими у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 12.04.2022.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого(их) з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений(ні) зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений(ні) вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Южного міського суду
Одеської області ОСОБА_1