У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 400 057 02 від 13 червня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Наро-Фоминськ Московської області Російської Федерації, громадянина України, працюючого кур`єром ТОВ ТРІ-НІТІ-ПЛЮС, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2020 ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У проваджені вирішена доля речових доказів та стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12.06.2018, приблизно о 14 год. 00 хв., проїжджаючи по вул. Азербайджанській, 16/1, в м. Києві на автомобілі Хонда Сівік, д.н. НОМЕР_1 , за кермом якого був його батько - ОСОБА_10 , а поряд знаходився його товариш ОСОБА_11 , в цей час, ОСОБА_6 побачив потерпілого ОСОБА_12 , у якого був конфлікт з його батьком ОСОБА_10 , при цьому у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 з мотивів помсти.

Так, реалізовуючи свій злочинний намір та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_6 наказав своєму батьку зупинити транспортний засіб, після чого, виходячи з автомобіля, взяв в праву руку металеву трубу, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 та наніс йому один цілеспрямований удар металевою трубою в ліву ногу, після чого, наніс ще один удар металевою трубою в життєво важливий орган, а саме в голову, після чого, переконавшись, що потерпілий не чинить опір та не намагається його переслідувати, сів у вказаний автомобіль та зник з місця злочину.

Згідно з висновком експерта № 1126/е від 06.07.2018, під час первинного відомого звернення 12.06.2018, о 14.53, по медичну допомогу у ОСОБА_12 (з урахуванням проведених у подальшому клініко-інструментальних досліджень/обстежень та оперативних втручань) були виявлені такі тілесні ушкодження: а) відкрита черепно-мозкова травма: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) в тім`яній ділянці по центру (наслідком загоєння якої є горизонтально розташований рубець дугоподібної форми об`єктивізований під час проведення судово-медичного огляду), яка сполучається з лінійним поперечним переломом обох тім`яних, скроневих кісток, з переходом на піраміди скроневих кісток; оболонкові нашарування крові над правою півкулею головного мозку; субарахноїдальний крововилив; розрив барабанної перетинки зліва; б) закрита травма лівої гомілки: рана (визначена клінічними лікарями як забійна на відстані 36 (см) від рівня підошовної поверхні ступні) на передній поверхні лівої гомілки у середині третини (наслідки загоєння якої були об`єктивізовані під час проведення судово-медичного огляду); перелом діафізу лівої великогомілкової кістки на кордоні середньої і проксимальної третин (зі зміщенням уламків на товщину кортикального шару); перелом верхівки латеральної кісточки лівої гомілки (зі зміщенням); в) рана (визначена клінічними лікарями як забійна на відстані (40 см) від рівня підошовної поверхні ступні) на передній поверхні правої гомілки у середній третині (наслідки загоєння якої були об`єктивізовані під час проведення судово-медичного огляду.) Характер та відома мофологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупого/их твердого/их предмету/ів, з обмежено-подовженою контактною поверхнею (на кшталт палиці) у строк, вказаний у описовій часині цієї ухвали, тобто 12.06.2018. Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п а) даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, а тому, відповідно до п.п. 2.1.1/а, 2.1.2 та 2.1.3 а/б Правил, виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Решта тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_12 , не мають ознак небезпеки/загрози для життя.

Дані проведеного оперативного втручання та інструментальних методів досліджень вказують на наявність переломів кісток лівої гомілки (зі зміщенням уламків, що відображено у відповідному протоколі оперативного втручання та на досліджених рентгенограмах). У звичайному клінічному перебігу, у випадках таких переломів, відновлення як анатомічної цілісності вказаних кісток так і порушеної функції лівої ноги у будь-якому випадку потребує строк понад 21 добу (звичайні строки відновлення анатомічної цілісності у випадках таких переломів складають 10-12 тижнів). Зазначені часові проміжки власно і визначають тривалість розладу здоров`я, як ведучого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. б) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідно п.п. 4.6. та 2.2.1./в Правил.

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. в) даних Підсумків, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6. Правил.

Діагноз, який був встановлений ОСОБА_12 під час його звернення по медичну допомогу 12.06.2018 - забій головного мозку з вогнищами крововиливів в обох тім`яних та скроневих частках не підтверджений об`єктивними клінічними даними (під час аналізу томограм головного мозку не виявлено ознак крововиливів у речовину головного мозку), а тому, цей діагноз не можна вважати доведеним, й, відповідно, утриматися від його судово-медичної оцінки, відповідно п. 4.13.1 Правил.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17.08.2018, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 17.08.2018 складено відповідний актовий запис № 1518.

Згідно з висновком експертного дослідження № 1882/2 від 29.08.2018, смерть ОСОБА_12 , 1988 року народження, настала від механічної асфіксії внаслідок повішання. На це вказують: поодинока, високо розташована на шиї, нерівномірно виражена, косовисхідна, незамкнута странгуляційна борозна на шиї, ознаки гострого здуття легень, крововиливи під епікардом та вісцеральною плеврою легень, рідкий стан крові, набряк легень та тканини головного мозку.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 1543 від 23.08.2018, в результаті судово-токсикологічного дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_12 , 1988 року народження, знайдено етиловий спирт в концентрації - 3,11 промілле. Не знайдено: метиловий спирт, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери.

Згідно висновку експерта № 266ц від 20.07.2018, при судово-цитологічному дослідженні металевої труби (об. 1) кров та клітини з ядрами не знайдені.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частині звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалити в даній частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді 7 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, потерпіла вказує, що з даним вироком суду, в частині призначеного покарання, вона не згодна, вважає його надто м`яким та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, потерпіла ОСОБА_5 вказує, що суд формально поставився до визначення щирості каяття обвинуваченого, фактично ототожнив його з визнанням вини та відшкодуванням шкоди потерпілій, оскільки, зважаючи на спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, а саме обвинувачений підійшов до потерпілого, який не проявляв до обвинуваченого ніякої агресії і взагалі його не бачив, та наніс потерпілому заздалегідь підготовленою металевою трубою удар в ліву ногу, та в життєво важливий орган - голову потерпілого, після цього, залишивши потерпілого в безпорадному стані, зник з місця події, отже, свою вину визнав формально і лише тому, що розумів, що йому не уникнути покарання.

Також потерпіла ОСОБА_5 зазначає, що шкода їй була відшкодована лише 24.02.2020, а злочин вчинено - 12.06.2018, що, на її переконання, вказує, що обвинувачений, зрозумівши невідворотність покарання, відшкодував шкоду з метою лише пом`якшення покарання.

Як стверджує потерпіла, висновок суду у вироку щодо наявності підстав для застосування до засудженого інституту умовного звільнення відповідно до ст. 75 КК України було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання, а тому судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення потерпілої, а також пояснення її представника в судових засіданнях 18.05.2021 та 18.06.2021 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог потерпілої, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження на задоволення клопотання сторін та дані, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому потерпілою ОСОБА_5 та її представником - адвокатом ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, пояснень потерпілої ОСОБА_5 та вивченням висновків експертиз, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і потерпіла ОСОБА_5 в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції сторони у провадженні, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке, на думку потерпілої, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано, оскільки призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, та конкретні обставини провадження.

У лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_6 не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , у провадженні не встановлено.
Не послалася на такі обставини потерпіла в апеляційній скарзі та сторона обвинувачення у суді апеляційної інстанції.

Суд визнав обставинами, що пом?якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , - щире каяття обвинуваченого у вчиненому та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Доводи потерпілої про те, що ОСОБА_6 не відразу відшкодував заподіяну шкоду, що загалом, як і його визнання вини, не вказує на його щире каяття - не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, що і слугувало підставою для розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, це ж стосується і відшкодування ним шкоди з урахуванням його майнового стану, що змінювався, обставини чого не спростовані в суді апеляційної інстанції.

Шкода потерпілій ОСОБА_5 відшкодована у повному обсязі.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилися і поведінка обвинуваченого, який жалкував про те, що сталося, просив вибачення у потерпілої, вказуючи, зокрема в суді апеляційної інстанції про те, що мотивом його вчинку були скарги його батька - ОСОБА_10 про знищення його майна ймовірно ОСОБА_12 та пограбування і побиття батька групою осіб, у складі з потерпілим.

На утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 перебувають малолітні діти: син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Станом на час ухвалення вироку судом першої інстанції, ОСОБА_15 - мама доньки ОСОБА_16 , згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Яготинська центральна районна лікарня Яготинської районної ради за № 59 від 16.09.2020, знаходилася на диспансерному обліку по вагітності в жіночій консультації КНП Яготинська центральна районна лікарня Яготинської районної ради з 13.07.2020, діагноз: вагітність 27-28 тижнів.

ОСОБА_6 вперше притягається до відповідальності, працює, де позитивно характеризується.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, даних, що характеризують його особу - ґрунтовно дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк у максимальних межах, визначених ч. 4 ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Доводів, які б слугували підставою для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання через його м?якість - колегія суддів не вбачає, не послалася на такі обставини, щоб заслуговували на увагу і сторона обвинувачення в суді апеляційної інстанції.
Водночас, колегія суддів бере до уваги і посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , який будь-яких правопорушень з часу вчинення ним злочину - 12.06.2018 до прийняття рішення судом першої та апеляційної інстанції - не вчиняв, що додатково вказує на його можливе виправлення без ізоляції від суспільства.

За викладеним, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України, а судові витрати стягнуті з дотриманням положень ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 400 057 02 від 13 червня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3