Провадження №: 1-в/755/460/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 про заміну призначеного покарання у виді штрафу покаранням відповідно до закону щодо засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

УСТАНОВИВ:
До суду надійшло подання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про заміну призначеного покарання у виді штрафу покаранням відповідно до закону щодо ОСОБА_4 .

В обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок набрав законної сили та підлягає виконанню.

10 грудня 2018 року вирок направлений для виконання до Дніпровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Оскільки штраф засудженим у встановлений законом термін не сплачений, просить замінити засудженому ОСОБА_4 призначене покарання у виді штрафу іншим покаранням відповідно до закону.

Представник уповноваженого органу пробації, прокурор та засуджений в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

За приписами ч. 3 ст. 26 КВК України у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально - виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок набрав законної сили та його було звернено до виконання. На день розгляду подання уповноваженого органу пробації штраф засудженим не сплачений.

У разі несплати штрафу та відсутності підстав для розстрочки його виплати, суд, відповідно до положень ч. 5 ст. 53 КК, частин 3 і 4 ст. 26 КВК, і в порядку, встановленому ст. 539 КПК, замінює несплачену суму штрафу такими видами покарань, як громадські роботи, виправні роботи або позбавлення волі.

При застосуванні такої заміни слід виходити з того, що вона припустима лише тоді, коли несплата штрафу обумовлена наявністю на боці засудженого таких об`єктивних чинників (не пов`язаних з його протиправною поведінкою), які дійсно виключають можливість виконання призначеного покарання (відсутність роботи, заробітної плати, грошових заощаджень, інших доходів, на які може бути звернено стягнення, загибель майна, втрата коштів тощо) і свідчать про матеріальну (фінансову) неспроможність засудженого сплатити штраф. Саме такий висновок випливає із системного аналізу ч. 5 ст. 52, ч. 5 ст. 53, ч. 1 ст. 389 КК та статті 26 КВК, у яких чітко розмежовуються такі поняття, як «несплата штрафу» - неможливість його сплатити і «ухилення від сплати штрафу» - діяння, спрямоване на його несплату за наявності можливості сплатити штраф.

Заміна штрафу можлива лише тоді, коли суд встановлює відсутність підстав для застосування розстрочки його виплати, а вирішення питання про те, яким саме видом покарання здійснюється така заміна (громадськими, виправними роботами чи позбавленням волі), залежить в тому числі від розміру несплаченого штрафу.

Водночас відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на отримання інформації про свої права і обов`язки, порядок та умови виконання та відбування призначеного судом покарання. Адміністрація установи чи органу, який виконує покарання, зобов`язана надати засудженим зазначену інформацію, а також ознайомлювати їх із змінами порядку і умов відбування покарань.

Проте, матеріали, надані до суду, не містять доказів того, що органом пробації були виконані вимоги ст. 8 КВК України.

Подання не містить жодних доказів про те, що інспектором взагалі здійснювалось повідомлення ОСОБА_4 про обов`язок останнього щодо сплати штрафу та підтверджень щодо його отримання останнім.

Так, до подання долучено копію повідомлення № 32/129 від 21.12.2018 року, проте відсутні відомості про його належне вручення засудженому ОСОБА_4 та вжиття інших заходів з 2018 року, направлених на повідомлення засудженого про обов`язок щодо сплати штрафу.

Обов`язок доказування перед судом наявності підстав заміни покарання у виді штрафу покаранням у виді громадських робіт, виправних робіт або позбавленням волі, покладено на сторону, яка звертається з поданням, у зв`язку з чим вона повинна обґрунтувати внесене подання.

Водночас суд бере до уваги, що відділом пробації не надано доказів того, що компетентними органами з виконання покарань у виді штрафу вживалися заходи щодо з`ясування можливого місця перебування засудженого, а також підстав, з яких засуджений не сплачував штраф (з об`єктивних причин, чи в її діях був прямий умисел на несплату штрафу).

Таким чином, сама по собі несплата штрафу не свідчить про ухилення від виконання вироку, оскільки достовірних доказів щодо ухилення засудженим від виконання вироку не надано.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24.12.2015 р. по справі №5-324 кс 15, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду.

Відповідно до вимог ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать про те, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Таким чином, враховуючи, що уповноваженим органом пробації не надано суду доказів ухилення засудженим від виконання вироку, а також з урахуванням положень ст. 80 КК України, в задоволенні подання належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26 КВК України, ст. 80 КК України, ст.ст. 372, 392, 393, 395, 532, 537, ст. 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання провідного інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про заміну призначеного покарання у виді штрафу покаранням відповідно до закону щодо ОСОБА_4 , засудженого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 06.11.2018 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена прокурором або засудженим протягом семи днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_5