Номер провадження: 11-кп/813/2241/21
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 12.10.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження № 00000516 від 27.05.2019 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Котовськ Одеської області, без громадянства, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Білгород-Дністровский Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Роздільна Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Березівка Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 12.10.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №00000516 від 27.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 11.12.2021 стосовно кожного із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочині, які в тому числі, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики встановлені раніше судом при обранні їм запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме: перебуваючи на свободі кожен із обвинувачених може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлюються тим, що більшість свідків на даний час ще не допитані, кожен із обвинувачених раніше судимий та інкриміновані їм злочини були ними скоєні під час фактичного відбування покарання за попередніми вироками суду, які набрали законної сили.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- суд 1-ої інстанції не врахував того факту, що в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України обвинуваченому ОСОБА_9 не надавалась копія клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а навпаки легалізуючи виявлене порушення закону, зазначив, що суд, в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що наведені прокурором в клопотанні обставини не містять викладу обставин, які дають підстави підозрювати, обвинувачувати ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з його змісту неможливо встановити, що саме вчиняв ОСОБА_9 під час масових заворушень, які мали місце 27.05.2019 в ДУ ПВК №51;
- клопотання прокурора не містить обставин, які доводять, що раніше заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, натомість суд 1-ої інстанції врахував лише формальні доводи сторони обвинувачення;

- вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, суд 1-ої інстанції не спростовував жодного доводу висунутих захисником останнього, викладених в письмових запереченнях на клопотання прокурора;
- судом 1-ої інстанції не враховано, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення необґрунтоване, оскільки наявні в матеріалах справи докази не підтверджують його особисту участь в масових безпорядках в ДУ ПВК №51, більш того під час судового розгляду справи допитано всіх потерпілих та декілька свідків, проте жоден із них не вказав на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу яка приймала участь у скоєні інкримінованих йому правопорушень;
- суд 1-ої інстанції обґрунтовуючи наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення послався на наявність у останнього судимостей за умисні злочини, а також на те, що кримінальне правопорушення вчинене ним під час відбування покарання за попередніми вироками суду, чим порушив презумпцію невинуватості особи;
- суд 1-ої інстанції не обґрунтував неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, натомість обвинувачений утримується під вартою більше 1 року та 5 місяців та жодного разу не порушував умов застосованого до нього запобіжного заходу, має місце проживання у АДРЕСА_9 , де проживає його бабуся.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити його клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з огляду на наступне:
- судом 1-ої інстанції було проігноровано те, що обвинуваченому ОСОБА_11 , в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не була надана копія клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що клопотання прокурора є необґрунтованим та не відповідає вимогам КПК України, зокрема, клопотання не містить викладу конкретних обставин вчинення саме ОСОБА_11 будь-яких кримінальних правопорушень, а також до клопотання не додано жодного доказу, в обґрунтування доводів викладених у ньому.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченому ОСОБА_7 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною з наступних підстав:
- клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порушення вимог КПК України, не було вручено обвинуваченому ОСОБА_7 , тобто у суду були відсутність правові підстави для розгляду зазначеного клопотання;
- суд 1-ої інстанції формально перелічив ризики, які були зазначені у клопотанні прокурора, разом із тим, прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;
- судом 1-ої інстанції не враховано те, що строк покарання по вироку суду за яким ОСОБА_7 відбував покарання закінчився, останній має постійне місце проживання у м. Одесі, малолітню дитину;
- сторона захисту вважає, що вина ОСОБА_7 не доведена, оскільки не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не оскаржується.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурор ОСОБА_17 , відповідно до штампу вхідної кореспонденції Малиновського райсуду м. Одеси (а.с. 2), 07.10.2021 подала до суду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 стосовно кожного окремо (а.с. 3-37), а також 11.10.2021 надіслала на електронні адреси захисників обвинувачених копії зазначених клопотань.

Разом із тим, відповідно до супровідного листа Одеської обласної прокуратури від 08.10.2021 (а.с. 1) до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» було направлено копії зазначених вище клопотань для вручення обвинуваченим, проте останні не отримали клопотання прокурора до початку судового засідання, що підтверджується наданою захисником ОСОБА_8 відповіддю на запит в.о. начальника ДУ «Одеського слідчого ізолятор» від 23.10.2021.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційних скарг захисників, щодо не вручення обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 копій клопотання прокурора про продовження стосовно них строків тримання під вартою, проте зауважує на тому, що таке порушення не є істотним, та таким що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки під час розгляду зазначених клопотань було реалізовано право обвинувачених на захист, зокрема, була забезпечена участь обвинувачених та їх захисників, які завчасно отримали клопотання прокурора.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, зазначене порушення не впливає на суть прийнятого рішення судом 1-ої інстанції та встановлені обставини, щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційних скарг, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження № 00000516 від 27.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надати оцінку доводам захисника ОСОБА_10 щодо необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, а також твердженням захисника ОСОБА_8 щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 злочинів, їх характеру, зухвалості та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винними (позбавлення волі на строк від 8 до 15 років), враховуючи характеристику осіб обвинувачених, які не працевлаштовані та стійких соціальних зв`язків не мають, зокрема, не одружені, а також те, що на теперішній час судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що існують об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачені можуть вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, не всі свідки допитані безпосередньо судом, з огляду на їх велику кількість, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинувачених на свідків.
Окрім того, апеляційний суд враховує те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 є раніше неодноразово судимими, обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів під час фактичного відбування покарання, а також те, що відповідно до характеристик обвинувачених з місць відбування покарання та попереднього ув`язнення станом на 06.10.2021: обвинувачений ОСОБА_7 жодного заохочення не має, разом із тим має 9 стягнень, зокрема, 2 попередження та 7 доган, які не знятті та не погашенні (а.с. 39-40); обвинувачений ОСОБА_11 жодного заохочення не має, проте загалом має 36 стягнень, при цьому 1 попередження та 3 догани не знятті та не погашенні (а.с. 50-53); обвинувачений ОСОБА_9 має одне заохочення, разом із тим має 4 стягнення, при цьому 1 попередження та 2 догани не знятті та не погашенні (а.с. 54), що свідчить про їх небажання ставити на шлях виправлення, нехтування встановленими правилами поведінки та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає голослівними твердження захисника ОСОБА_10 щодо не порушення обвинуваченим ОСОБА_9 умов застосованого до нього запобіжного заходу.
Також, колегія суддів звертає увагу захисника ОСОБА_10 на те, що судом 1-ої інстанції, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 80-82), була надана відповідна правова оцінка його письмовим запереченням на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому вважає безпідставними твердження захисника з цього приводу.
Окрім того, посилання захисника ОСОБА_10 щодо порушення судом 1-ої інстанції презумпції невинуватості обвинуваченого ОСОБА_9 є голослівними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Що стосується посилань сторони захисту щодо наявність у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 постійного місця проживання у м. Одесі, колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що матеріалами справи та апеляційних скарг зазначене не підтверджується.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності посилання захисника ОСОБА_8 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 малолітньої дитини, проте зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_7 була надана копію вироку Суворовського райсуду м. Одеси від 28.10.2021, який на теперішній час не набрав законної сили, з якого вбачається, що ОСОБА_7 майже одразу після звільнення за відбуттям строку покарання за вироком Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 04.11.2017, обвинувачувався у вчиненні злочинів корисливої направленості.
Так, враховуючі характеризуючи дані щодо осіб обвинувачених; обставини вчинення злочинів, їх характеру, зухвалості та тяжкості; відсутності в останніх місця роботи на момент затримання, міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Крім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду 1-ої інстанції про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Отже, доводи захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 залишенню без змін як законна та обґрунтована.
Разом із цим, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційних скарг, щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 12.10.2021, якою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2021 стосовно кожного залишити без змін.

Повторно звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4