Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/622/2021 Справа № 641/4322/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого,
не працюючого, зареєстрованого проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого :
- вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.03.2013 року за ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2015 року, звільнення від відбування покарання скасовано, а ОСОБА_4 направлено для відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки;
- вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.05.2015 року за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 02.08.2017 року звільнений з зв`язку з відбуттям покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення ( злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

09.03.2021 року близько 15 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , перебував за адресою мешкання: АДРЕСА_2 , де в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме належних їх спільній знайомій ОСОБА_7 грошових коштів, які знаходилися на розрахунковому рахунку ПрАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення належних ОСОБА_7 грошових коштів, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 заснула, достовірно знаючи, що її мобільний номер прив`язаний до розрахункового рахунку ОСОБА_7 , взяв мобільний телефон ОСОБА_6 та направився до банкомату ПрАТ «ПриватБанк», розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Сталінграда, 9, для того, щоб за допомогою мобільного телефону ОСОБА_6 таємно заволодіти належними ОСОБА_7 грошовими коштами.
В цей же день, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Сталінграда, 9, де розташований банкомат ПрАТ «ПриватБанк», продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру спрямованого на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, звернувся за допомогою до малознайомого йому ОСОБА_8 , якого попрохав допомогти йому, без використання банківської картки, зняти грошові кошти з розрахункового рахунку ОСОБА_7 , на що ОСОБА_8 , не розуміючи злочинного умислу ОСОБА_4 добровільно погодився та допоміг останньому зняти з належного ОСОБА_7 розрахункового рахунку грошові кошти у розмірі 2400 грн.
Заволодівши в такий спосіб, грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_4 з викраденими грошовими коштами місце вчинення злочину покинув, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2400 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 09.03.2021 року близько 15 год. він перебував за адресою мешкання: АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на викрадення належних ОСОБА_7 грошових коштів, які знаходилися на розрахунковому рахунку ПрАТ «ПриватБанк» Він взяв мобільний телефон ОСОБА_6 та направився до банкомату ПрАТ «ПриватБанк», де зустрів ОСОБА_8 , якого попрохав допомогти йому зняти грошові кошти, в результаті чого він отримав грошові кошти у розмірі 2400 грн., якими розпорядився на свій розсуд.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_7 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КК України не заперечувала. Також вказала, що цивільній позов в даному кримінальному провадженню нею не заявлено. При ухваленні вироку суду покладалася на розсуд суду.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінального проступку, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, розлучений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини що пом`якшує покарання, вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 3 роки, і покласти обов`язки відповідно до ч. 1,2 ст. 76 КК України, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 3 роки та покласти обов`язки відповідно до положень ст. 76 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 3 (три) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1