Справа № 166/635/21 Провадження №11-кп/802/744/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 190 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000122 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 20.08.2021 щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Прохід Ратнівського району Волинської області, жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з повною загальною середньою освітою, одружена, непрацююча, несудима
засуджена:
-за ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VІ від 15.04.2008) до покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,
-за ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018) до покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, а також шахрайства, тобто заволодіння чужим майном, вчиненого повторно, тобто кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст. 190 КК України за таких обставин.
Так ОСОБА_7 на підставі рішення управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації «Про призначення допомоги» від 07.02.2019 відповідно до ст.5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І-ІІ групи, внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за ним» у період з 01.02.2019 по 31.07.2019 отримувала щомісячну грошову допомогу за здійснення стороннього догляду за інвалідом ОСОБА_9 .
Водночас в період з 18.02.2019 по 07.04.2019 вона, отримавши повідомлення про призначення зазначеної допомоги, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, вона зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації, не повідомляла Управління соціального захисту про виїзд за кордон на тривалий період за межі території України до Республіки Польща та нездійснення стороннього догляду за ОСОБА_9 , внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 7412 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 на підставі рішення управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації «Про призначення допомоги» від 07.02.2019, відповідно до ст. 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І-ІІ групи, внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за ним» у період з 01.02.2019 по 31.07.2019 отримувала щомісячну грошову допомогу за здійснення стороннього догляду за інвалідом ОСОБА_9 .
Однак в період з 09.06.2019 по 16.06.2019 ОСОБА_7 повторно, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, вона зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації, усвідомлюючи, що вона виїхала за межі України і фактично не здійснює стороннього догляду за ОСОБА_9 , не повідомляла Управління соціального захисту про виїзд за кордон на тривалий період за межі території України до Республіки Польща, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману повторно заволоділа грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 1936 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 на підставі рішення управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації «Про призначення допомоги» від 15.08.2019 відповідно до ст.5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І-ІІ групи, внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за ним» у період з 01.08.2019 по 31.01.2020 отримувала щомісячну грошову допомогу за здійснення стороннього догляду за інвалідом ОСОБА_9 .
Однак в період з 11.09.2019 по 23.10.2019 вона, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, вона зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації, не повідомляла Управління соціального захисту про виїзд за кордон на тривалий період за межі території України до Республіки Польща, та не здійснювала стороннього догляду за ОСОБА_9 , внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману повторно заволоділа грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 7926 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 на підставі рішення управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації «Про призначення допомоги» від 07.02.2020 відповідно до ст.5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І-ІІ групи, внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за ним» у період з 01.02.2020 по 31.07.2020 отримувала щомісячну грошову допомогу за здійснення стороннього догляду за інвалідом ОСОБА_9 .
Разом з тим, в період з 09.02.2020 по 02.05.2020 вона, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, він зобов`язаний вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Ратнівської районної державної адміністрації, усвідомлюючи, що вона виїхала за межі України і фактично не здійснює стороннього догляду за ОСОБА_9 , не повідомляла Управління соціального захисту про виїзд за кордон на тривалий період за межі території України до Республіки Польща, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману повторно заволоділа грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 10226 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Проте судом першої інстанції, в порушення вимог ст.61 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі було застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження вона має на утриманні дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому такий вид покарання як обмеження волі до обвинуваченої не може бути застосовано.
Окрім того суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу, не вказав його виду, чим допустив неточності при обранні виду заходу примусу.
Посилається на безпідставне неврахування при призначенні покарання характеру протиправних дій винної особи, а саме вчинення нею чотирьох епізодів умисних корисливих протиправних діянь, а також тих обставин, що матеріальну шкоду державі в особі Управління соціального захисту населення Ратнівської РДА остання не відшкодувала. З цих підстав покарання у виді обмеження волі є явно недостатнім.
Прокурор просить вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 20 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст. 190 КК України (в ред. Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч.2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку суду та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, обвинувачену, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Разом з тим, доводи прокурора, викладені у поданій ним апеляційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

Як вбачається з тексту вироку ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Між тим, згідно із ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, і це встановлено судом, ОСОБА_7 має на утриманні дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обвинувачена ОСОБА_7 підпадає під категорію суб`єктів, до яких обмеження волі не застосовується, що залишив поза увагою суд першої інстанції, допустивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до абз. 2 п.25 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має бути визначене у вироку таким чином, що під час його виконання не виникало жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Ст.ст. 51, 53 КК України визначено, що штраф є одним із видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, та є грошовим стягненням, що накладається судом у випадках та розмірі, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно із ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути чітко зазначені вид і розмір основного та додаткового покарання, призначені засудженому за кожний злочин, а також за сукупністю злочинів або вироків.

Як убачається із змісту вироку, визнавши ОСОБА_7 винною за ч. 1 ст. 190 КК України, суд, хоча і вказав у мотивувальній частині вироку вид заходу примусу, однак у резолютивній його частині призначив ОСОБА_7 покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, без зазначення його виду.

Через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність вирок суду в частині призначеного покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка повністю визнала свою вину, в чому щиро розкаялась, раніше не судима, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, утримує чоловіка-інваліда та троє дітей, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність таких, які його обтяжують.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, кількості епізодів злочинних дій, а також тих обставин, що обвинувачена отримані внаслідок кримінальних правопорушень кошти державі повернула частково, апеляційний суд вважає можливим призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу в розмірі, встановленому санкцією цієї норми в редакції Закону України №270-VІ від 15.04.2008, чинній на час вчинення даного діяння, за ч.2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

З урахуванням позитивних даних про особу ОСОБА_7 , пом`якшуючих покарання обставин, суд вбачає підстави для звільнення від відбування остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, з випробуванням з встановленням мінімального іспитового строку.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, підягають задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 20 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання: за ч.1 ст. 190 КК України (в ред. Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч.2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий

Судді