Справа № 395/850/15-к
Провадження № 1-кп/392/8/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження
№ 0000883 від 9.10.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з початковою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Андріївка Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, мешканця АДРЕСА_2 , несудимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, з початковою освітою, неодруженого, мешканця АДРЕСА_3 , несудимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Захисник адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акта, як такого, що не відповідає вимогам п. 5 та п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Захисник зазначив такі обставини.
1) Згідно п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). В обвинувальному акті наявний перелік з 14 епізодів вимагання, більшість з яких вчиненні ОСОБА_6 одноособово, решта у співучасті з ОСОБА_8 , або з ОСОБА_7 .
Згідно тексту обвинувального акта, а саме аркуша справи 9, ОСОБА_6 періодично «втягував» ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у скоєння окремих епізодів вимагання у якості спільників, а саме в червні 2014 року шляхом незаконного використання мобільних засобів зв`язку в період його перебування під вартою умовах примусової ізоляції на території Городищенської виправної колонії № 96 Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області. За змістом обвинувального акту ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, могли виконувати відповідні вказівки ОСОБА_6 , які він давав їм по телефону. Як саме ОСОБА_6 зміг вільно використовувати засоби мобільного зв`язку в умовах примусової ізоляції, що правилами утримання ув`язнених категорично заборонено, в обвинувальному акті не вказано.
Водночас за текстом обвинувального акту в жоден спосіб не згадується конкретний спосіб спілкування ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , а саме номери абонентів мобільного зв`язку, що робить виклад обвинувачення в цій частині неконкретним.
Крім того, в обвинувальному акті не вказані форми співучасті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчинених ОСОБА_6 епізодах вимагання.
2. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
У обвинувальному акті, а саме абзаці 4 аркуша справи 9, вказано, що мотив співучасті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у злочинній діяльності ОСОБА_6 згідно обвинувального акту був корисливими, а саме незаконне збагачення. Однак, відповідно до викладу в обвинувальному акті окремих конкретних епізодів вимагання за співучасті ОСОБА_8 та/або ОСОБА_7 взагалі не вказано, коли, в який спосіб та в яких сумах вони отримали якусь частину грошових коштів, нібито переданих потерпілими ОСОБА_6 .
За текстом обвинувального акта, при викладі обвинувачення щодо ОСОБА_7 за епізодами заволодіння шляхом вимагання грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 в сумі 120000 грн, не вказано яким саме чином ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядилися грошовими коштами, і зокрема яка частина з цих коштів була отримана ОСОБА_7 , коли та в який спосіб.
У обвинувальному акті не конкретизовано наміри ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розподіл грошових коштів та майна, які вони нібито намагалися неправомірно отримати від потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 .
Відсутність зазначеного описання в обвинувальному акті суперечить викладу мотиву співучасті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тобто вказує на відсутність у обвинувачених корисливого мотиву.
3. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
У обвинувальному акті, а саме в п. 7 на аркуші справи 37 наведено перелік сум матеріальної шкоди, завданої потерпілим у даному кримінальному провадженні. Цей перелік містить зазначення шкоди в розмірі 12200 грн, завданої потерпілому ОСОБА_12 .
Водночас в іншій частині обвинувального акта, а саме другому рядку на початку аркушу справи 17, наведено опис відповідного епізоду вимагання, вчиненого ОСОБА_6 з зазначенням іншого розміру завданої потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди, а саме 11200 грн.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта.

Прокурор висловила заперечення з приводу повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що обвинувальний акт насправді має певні неточності, але вони не перешкоджають судовому розгляду.

Клопотання захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен містити відомості, зазначені в частині 2 статті 291 КПК України, всі складові частини даного підсумкового документа досудового розслідування мають бути узгоджені між собою і з додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України.
Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам частини 2 статті 109 КПК України.
Між тим, обвинувальний акт положенням статті 291 КПК України не відповідає.
Відповідно до частини 1 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, гласність і відкритість судового провадження.
Завданням кримінального провадження, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).
Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акту, згідно з якими обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в клопотанні захисника, є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, в рішенні від 25 липня 2000 року ЄСПЛ у справі «Маттоціа проти Італії» вказав, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні від 9 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
В цьому ж рішенні Суд звернув увагу на те, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають суттєве значення, а його некоректність розглядається ЄСПЛ, як порушення права на захист. Тому, лише конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, відображає всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, й не містить в собі суперечностей, вважається належним чином сформульованим.
Відповідно до обвинувального акта (том № 1, а.с. 9) ОСОБА_6 в червні 2014 року шляхом незаконного використання мобільних засобів зв`язку у телефонних розмовах, запропонував спільну участь у здійсненні систематичних вимагань чужого майна, як засобу незаконного отримання прибутку своїм знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Спонукаємі корисливим мотивом та метою незаконного збагачення вказані особи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали згоду на спільні, систематичні протиправні дії майнового характеру з погрозою вчинення насильства над потерпілими, їх близькими родичами.
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акта, зазначені телефонні розмови ОСОБА_6 проводив шляхом незаконного використання мобільних засобів зв`язку в період його перебування під вартою умовах примусової ізоляції на території Городищенської виправної колонії № 96 Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області.
При цьому, в обвинувальному акті не зазначено, як саме ОСОБА_6 міг вільно використовувати засоби мобільного зв`язку в умовах примусової ізоляції, не вказано конкретний спосіб спілкування ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (номер мобільного телефону, ІМЕІ мобільних терміналів обвинувачених).
Крім того, обвинуваченим, серед іншого, інкримінується вимагання, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. При цьому в обвинувальному акті не вказано форма співучасті обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а отже виклад обставин обвинувачення в цій частині є неконкретизованим.
У частині обвинувачення не визначена роль кожного та ступінь участі, що породжує невизначеність та незрозумілість обвинувачення в частині визначення конкретних злочинних діянь, які ставляться в провину кожному з обвинувачених.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Відсутність чіткого сформульовано обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів право обвинувачених на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє обвинувачених права знати, в яких конкретно діях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні.
Відповідно до викладу в обвинувальному акті окремих конкретних епізодів вимагання за співучасті ОСОБА_8 та/або ОСОБА_7 не вказано, коли, в який спосіб та в яких сумах вони отримали якусь частину грошових коштів, нібито переданих потерпілими обвинуваченому ОСОБА_6 .
При викладі в обвинувальному акті обвинувачення щодо ОСОБА_7 за епізодами заволодіння шляхом вимагання грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 в сумі 120000 грн не вказано яким саме чином ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядилися грошовими коштами, і зокрема яка частина з цих коштів була отримана ОСОБА_7 , коли та в який спосіб.
Відсутність зазначеного описання в обвинувальному акті суперечить викладу мотиву співучасті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що вказує на відсутність у обвинувачених корисливого мотиву.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі, під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить оманливими засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому, є неприпустимим.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, і їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання, а тому, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.
Крім того, відповідно до пунктів 2 і 3 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт надійшов до Маловисківського районного суду Кіровоградської області 13 квітня 2017 року.
Судові виклики учасників справи здійснювалися відповідно до відомостей, які зазначені в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 жодного разу не з`явився в судове засідання.
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 проживає по АДРЕСА_3 .
Між тим, за вказаним місцем проживання ОСОБА_8 відсутній, що виключає можливість вручення йому як судової повістки, так і накладення грошового стягнення чи приводу.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 також відсутні за місцем проживання, зазначеними в обвинувальному акті.
Відповідно до частини 2 статті 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Вищенаведені обставини виключають можливість призначення судового розгляду.
Керуючись статтею 314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000883 від 9.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України повернути процесуальному прокурору прокуратури Кіровоградської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий
суддя