Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 678/1332/19
Провадження № 1-кп/673/4/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 р.м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого- ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000155 від 10.06.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, утриманців немає, із задовільним станом здоров`я, не військовозобов`язаного, фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09.06.2019 року близько 23 год. 30хв. ОСОБА_8 перебуваючи на території парку імені Героїв Антитерористичної операції, що по вул. Замкова у смт Меджибіж Летичівського району Хмельницької області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , розмітившись напроти останнього, схопив його за ноги в області колін, після чого із прикладенням сили за допомогою власного тулуба штовхнув потерпілого назад. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з прискоренням впав спиною на землю та отримав ушкодження у вигляді закритого перелому в дистальному епіметафізі лівої променевої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 з приводу причетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення давав суду непослідовні показання. По завершенню дослідження доказів в повному обсязі, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав. При цьому показав, як 09.06.2019 року в нічний час, перебуваючи на громадському святкуванні у парку, що у смт Меджибіж Летичівського району Хмельницької області, став очевидцем сварки між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Підійшовши до ОСОБА_6 та розмістившись навпроти обличчя останнього взяв його двома руками за ноги в області колін та відштовхнув від себе. Після цього не спостерігав за потерпілим, а коли почув як той кричить, бачив як останнього підіймали з землі. Вказав, що будь-якого конфлікту між ним та потерпілим не було, а вказані дії вчинив задля жарту. При цьому заперечував, щодо застосування відносно потерпілого прийому рукопашного бою, оскільки таким не володіє та зауважував, що умислу заподіяти останньому будь-які тілесні ушкодження не мав, проте припускає, що потерпілий внаслідок падіння на землю міг отримати перелом лівої кисті. Вимоги цивільного позову визнав частково, в межах 15000грн, що включає в себе відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в решті вимоги вважав необгрунтованими.

Крім того винуватість ОСОБА_8 у спричиненні потерпілому вищевказаних тілесних ушкоджень підтверджується зібраними доказами.

Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_6 вказав, що у час та місці, зазначеному в обвинувальному акті бачив як між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відбувалася бійка, а мати останнього ОСОБА_12 намагалася її припинити, на що він зробив зауваження ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_12 відвела в сторону свого сина, залишився на одинці з ОСОБА_8 та помітив як останній різко присів та обхопив руками його ноги, після чого із силою головою штовхнув його, внаслідок чого впав на землю. Коли піднявся, намагався нанести удар ОСОБА_8 , проте не зміг в силу різкого болю в руці. До приїзду швидкої допомоги ОСОБА_8 просив вибачення та висловлював бажання компенсувати заподіяну шкоду. Крім того, наступного дня, мав розмову із батьком ОСОБА_8 , який також намагався врегулювати конфлікт.

Зауважив, що внаслідок завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень тривалий час лікувався, проходив курс реабілітації. В зв`язку з цим, також змушений був вживати додаткових зусиль для організації життєдіяльного процесу, оскільки через поламану руку позбавлений був можливості працювати та утримувати сім`ю, сплачувати аліменти, а тому просив задоволити в повному обсязі за рахунок обвинуваченого заявлений цивільний позов.

Окрім показань потерпілого, не вірити яким у суду підстав не має, заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості об`єктивно підтверджується наступними доказами.

Згідно показань малолітнього свідка ОСОБА_13 , останній підтвердив як у вечірній час, будучи на святкуванні у парку смт Меджибожа слідував за батьком ОСОБА_6 , який прямував до кіоска і спостерігав як інші чоловіки між собою билися на що батько зробив їм зауваження. У відповідь ОСОБА_8 нецензурно лаявся в адресу батька, після чого взяв його руками за коліна та перекинув. Впавши на землю, батько пошкодив руку та тривалий час проходив лікування.

Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , який підтвердив як перебуваючи на святі у парку смт Меджибожа бачив, як між сином і матір`ю, прізвищ яких не знає, відбувалася суперечка, з цього приводу вітчим- ОСОБА_6 робив зауваження. Після цього, зі слів молодшого брата ОСОБА_13 дізнався, що ОСОБА_8 зламав вітчиму руку про що одразу повідомив матері ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_15 підтвердивши свою присутність на святі, що мало місце в парку смт Меджибожа, вказала як зі слів сина- ОСОБА_14 довідалася про травмування чоловіка- ОСОБА_6 . Після цього підійшов молодший син- ОСОБА_13 та повідомив, що чоловіка кинули на землю. Коли підійшла до чоловіка, поруч стояв ОСОБА_8 , який стверджував, що все владнає. Малолітній син ОСОБА_13 вказував на ОСОБА_8 як особу, яка штовхнула батька, а останній не заперечував свою причетність до події та зауважував про відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_16 показала як у час та місці зазначеному в обвинувальному акті підійшла до своїх знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , який тримаючись за руку вказував, що його штовхнув ОСОБА_8 . Там же був присутній обвинувачений, який не заперечував озвучені потерпілим обставини та зауважував, що не бажав заподіювати останньому тілесні ушкодження і не відмовлявся від надання йому допомоги.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив як в червні 2019 року в нічний час був присутній на святкуванні у парку, що знаходиться у смт Меджибіж Летичівського району, де спостерігав як стояли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , проте конфлікту і бійки між ними не бачив так як одразу попрямував додому.

Показаннями свідка ОСОБА_19 , яка вказала, що в червні 2019 року близько 23год. 30хв. прибула в якості чергового фельдшера на виклик до парку, що у смт Меджибіж Летичівського району. До автомобіля швидкої допомоги, підійшли жінка з чоловіком, які вказували на травму руки у останнього, яку він отримав при падінні на землю внаслідок штовхання ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_21 також показав суду, як будучи водієм швидкої допомоги, спільно із ОСОБА_19 прибули в нічний час в червні 2019 року до парку смт Меджибожа Летичівського району, де проходили святкування. До лікарні був доставлений ОСОБА_6 .

Протоколом слідчого СВ Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_22 від 10.06.2019 року про прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене відносно нього ОСОБА_20 кримінальне правопорушення у вигляді спричинення тілесних ушкоджень (а.с. 177а-178 Т.1).

Витягом із ЄРДР про внесення відомостей 10.06.2019 року за № 0000155 за вказаною заявою ОСОБА_6 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України (а.с. 173, Т.1).

Даними висновку експерта №96 за наслідками проведення судово-медичної експертизи від 19.06.2019 року відповідно до ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 18.06.2019 року у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому в дистальному епіметафізі лівої променевої кістки, що міг утворитися від щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету, не виключено в строк вказаний в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту не виключається (а.с.184,186 Т.1).

Даними слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 від 28.08.2019 року з фото-таблицею, в ході якого останній розповів та показав як та при яких обставинах ОСОБА_8 заподіяв йому тілесні ушкодження. Зокрема, продемонстрував як ОСОБА_8 розташувався напроти нього, уперся головою в праву частину його живота, а після взяв двома руками в області колін позаду та відходячи назад здійснив ривок. Внаслідок вказаних дій, впав на спину, більше на ліву сторону, при цьому рука була зігнута в зап`ясті, а долоня зовнішньою стороною розташована на землі (а.с. 187-192 Т.1).

Згідно додаткового висновку експерта №122 від 17.09.2019 року, проведеного за наслідками судово-медичної експертизи ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 05.09.2019 року експертом підтверджено можливість утворення, виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин зазначених останнім у слідчому експерименті від 28.08.2019 року (а.с. 198 Т.1).

Протоколом проведення слідчого експерименту з малолітнім свідком ОСОБА_13 за участю його законного представника ОСОБА_15 з фототаблицею від 30.08.2019 року, де останній продемонстрував як 09.06.2019 року близько 23год.30хв. в смт Меджибіж неподалік будинку культури, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 та перебуваючи напроти останнього, взяв його обома руками в області колін позаду та правим плечем уперся в область живота потерпілого та здійснив ривок обома руками на себе, внаслідок чого останній впав на спину, перехилившись лівіше, при цьому рука після падіння розміщувалася зовнішньою стороною долоні в зігнутому положенні до землі (а.с. 210-213 Т.1).

Згідно додаткового висновку експерта №125 від 17.09.2019 року, проведеного за наслідками судово-медичної експертизи на підставі ухвали слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.09.2019 року експертом підтверджено можливість утворення, виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин зазначених свідком ОСОБА_13 у слідчому експерименті (а.с. 217,219-220 Т.1).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Суд вказує на неналежність доказів обвинувачення, а саме протоколу слідчого експерименту з участю неповнолітнього свідка ОСОБА_14 та додатку до нього у вигляді фототаблиці від 30.08.2019 року (а.с.199-202 Т.1), а також як похідного - додаткового висновку експерта, за результатами проведення судово-медичної експертизи №124, яким констатовано можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень в спосіб зазначений свідком ОСОБА_14 в слідчому експерименті (а.с.208-209 Т.1).

При цьому, суд зауважує, що в ході судового розгляду неповнолітній свідок ОСОБА_14 стверджував, що обставини, зокрема механізм нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень йому відомі зі слів молодшого брата ОСОБА_13 . Безпосередньо він очевидцем таких подій не був. Зважаючи, що ОСОБА_14 не являвся спостерігачем події, яка відбувалася тієї ночі між обвинуваченим та потерпілим, такий свідок не міг демонструвати їх, зокрема і механізм нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень в ході проведення слідчого експерименту з його участю.

Однак, визнання вказаних доказів неналежними, жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого.

Суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 в заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, повністю доведена.

Разом з тим, диспозиція статті 122 КК України, за якою органами досудового розслідування кваліфіковані дії обвинуваченого, передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, при тому, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду, не встановлено спрямованості дій ОСОБА_8 на умисне заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Як судом було зазначено вище, згідно висновку експерта № 96 від 19.06.2019 року, тілесне ушкодження у ОСОБА_6 у вигляді закритого перелому в дистальному епіметафізі лівої променевої кістки могло утворитися від щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету та не виключено при обставинах падіння з висоти власного зросту.

При цьому, допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , малолітній свідок ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем подій вказували, що тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої руки були наслідком разового поштовху ОСОБА_8 , від якого потерпілий впав на землю лівою частиною тулуба в такий спосіб, що рука розміщувалася зовнішньою стороною долоні в зігнутому положенні до землі.

Судом також встановлено, що будь-яких інших неправомірних дій ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого у день та час, зазначених в обвинувальному акті не вчинялось.

Як показав суду ОСОБА_8 , наміру спричинити ОСОБА_6 будь-якої тяжкості тілесні ушкодження у нього не було. Про висловлювання ОСОБА_8 з приводу його необережного ставлення до наслідків кримінального правопорушення безпосередньо після настання події також вказували суду свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Отже, обвинувачений не передбачав, що потерпілий впаде від його поштовху та отримає від цього середньої тяжкості тілесні ушкодження, хоча повинен був і міг це передбачити. За таких обставин, дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України (необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин.

За матеріалами справи інформація, яка б негативно характеризувала обвинуваченого за місцем реєстрації відсутня, він не перебуває на обліках лікарів нарколога та психіатра, не працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При цьому суд не вбачає в діях ОСОБА_8 щирого каяття з приводу вчиненого ним злочину, останній не проявив жалю з приводу вчинюваних ним протиправних дій, не вчиняв жодних конкретних дій задля виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, навпаки в ході судового розгляду справи, заперечував свою причетність до вчинюваного злочину, що призвело до тривалого розгляду справи.

В зв`язку з чим, доводи сторони захисту з цього приводу є непереконливими.

Згідно досудової доповіді Летичівського РС філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства оцінені на рівні середніх, з урахуванням особи обвинуваченого, його способу життя, орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі є можливим у винятковому порядку за умови здійснення органом пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів (а.с.132-134 Т.1).

Враховуючи вищенаведене, особу винного,суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_8 у вигляді обмеження волі, в межах санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Також із врахуванням всіх обставин даного кримінального провадження, досудової доповіді органу пробації, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього ст.ст.75, 76 КК України і звільняє від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

По справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення завданої матеріальної шкоди в загальному розмірі 5277, 40грн., моральної шкоди в сумі 40000 грн., та процесуальних витрат -7000грн. (а.с. 27-33 Т.1) вирішуючи який, суд враховує наступне.

Так обгрунтовуючи позовні вимоги, потерпілий вказав, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину йому була заподіяна матеріальна шкода, що пов`язана із понесеними витратами на лікування, посилене харчування, проїзд до медичного закладу, що в загальному становить 5277,40грн., витрат по отриманню правової допомоги-7000грн. Окрім цього, внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень позивач зазнав моральних страждань, що пов`язанні із відсутністю можливості повноцінно працювати, був позбавлений можливості понад два місяці здійснювати підприємницьку діяльність, отримувати дохід від ведення домашнього господарства, що позначилось на утриманні трьох дітей, які оцінює в 40000грн.

02.06.2020 року від відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній вказав на необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та просив в цілому залишити вимоги позову без задоволення (а.с.125-126 Т1).

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В силу ч.5 ст. 128 цього Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи позовні вимоги судом також враховується думка відповідача ОСОБА_8 висловлена після подачі ним відзиву на позов, згідно якої останній позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та процесуальних витрат визнав частково в межах 15000грн, в решті вказував на необгрунтованість позовних вимог та бажання потерпілого збагатитися.

Так, суд вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, що пов`язана із лікуванням потерпілого, враховує, що останнім на підтвердження таких витрат представлено суду копії фіскальних чеків на зальну суму 450,65 грн (а.с.34 Т.1). Разом з цим, суд звертає увагу, що необхідність придбання зазначених у фінансових документах ліків, медичних препаратів не підтверджена закладом охорони здоров`я та не свідчить про придбання ліків та в такій кількості ОСОБА_6 , в зв`язку з чим в цій частині вимог позов не підлягає задоволенню.

Також не підлягають стягненню на користь потерпілого витрати на пальне згідно чеків на загальну суму 4826,75грн (а.с.34-46 Т.1), оскільки ці витрати належним чином не підтвердженні. Зокрема, сторона позивача не надала суду відповідних розрахунків (кількість пального, яку витрачає належний позивачу автомобіль марки «Opel Vivaro» д.з. НОМЕР_1 на 100 км, відстань від місця проживання до місця лікування, кількість поїздок та інші дані, які підтверджують кількість витрат пального), які б вказували, що для проїзду з метою отримання медичних послуг, придбання ліків він витратив саме таку кількість пального.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки ОСОБА_6 не довів належним чином необхідність понесення витрат на пальне на означену суму, тому у їх стягненні слід відмовити.

Що стосується позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В силу ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та пунктів 1,2 частини 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як встановлено судом обвинуваченим потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, при заподіянні яких потерпілий відчував фізичну біль та страждання, переніс нервовий стрес та перехвилювався, певний період часу не міг повноцінно займатися трудовою діяльністю, змушений був проходити медичне обстеження та лікування, у зв`язку з чим ніс додаткові витрати на придбання ліків та медичне обстеження. Крім того, завдана моральна шкода потерпілого полягає також у тому, що для відновлення порушенного свого права він змушений тривалий час докладати додаткових зусиль, звертатися за правовою допомогою та у зв`язку з цим нести додаткові витрати. Тому, розмір відшкодування моральної шкоди із врахуванням характеру правопорушення, обставин, за яких ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження, та ступеня його вини, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, характеру заподіяних тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, матеріального становища обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, на думку суду відповідає 30 000 грн., які і необхідно стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування завданої моральної шкоди.

Також, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 7000грн.

Так, враховується, що в розумінні ст.118 КПК України витрати на правову допомогу за своєю природою являються процесуальними витратами і підлягають розподілу відповідно до ст.124 цього Кодексу.

Крім того, такі витрати для цілей ч.2 ст. 124 КПК України мають бути документально підтвердженими.

В ході судового розгляду означеного провадження інтереси потерпілого представляв його представник-адвокат ОСОБА_7 на підставі ордера № 1000534, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 10.12.2019 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 427 від 16.01.2009 року (а.с.60,62 Т.1).

Також матеріали кримінального провадження містять договір про надання правової допомоги від 10.06.2019 року (далі Договір), укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Суд враховує, що правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17, провадження № 51-3506км19.

На підтвердження оплати за даним договором були надані належним чином завірені копії прибуткових касових ордерів та квитанцій до них, які свідчать про оплату ОСОБА_6 та отримання ОСОБА_7 за Договором від 10.06.2019 року грошових коштів в загальному розмірі 7000грн (2000грн від 19.06.2019 року; 2000грн. від 23.10.2019 року та 3000грн від 17.11.2019 року).

За таких обставин, суд знаходить підставними вимоги про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 документально підтверджених процесуальних витрат, що пов`язанні із отриманням останнім правової допомоги на загальну суму 7000грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувалися та підстав для їх застосування немає.

Речові докази та інші процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.366-371,373-375 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України і призначити покарання за ст. 128 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн (тридцять тисяч гривень) та процесуальних витрат -7000 грн. (сім тисяч гривень), що в загальному становить 37 000 грн (тридцять сім тисяч гривень).
В решті вимог позову відмовити.
Речові докази та інші процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Деражнянський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1