ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/109/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.146, ч.3 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілої - ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_13 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Високий Харківського району Харківської області, громадянин України, не одружений, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, мешканець м. Харкова, раніше не судимий, -

- визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України та призначено покарання

за ч.2 ст.146 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 189 КК України у виді 5 року обмеження волі з конфіскацією всього особистого майна.

В силу ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки., передбачені п.п.1, 2ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Згідно вимог ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації всього особистого майна не застосовано, оскільки ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням.

В час відбування покарання ОСОБА_7 зараховано час перебування під вартою в умовах СІЗО під час досудового розслідування з 28.02.2015 року по 12.03.2015 року.

З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 стягнуто відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 70000 грн.;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, громадянин України, розлучений, має середню спеціальну освіту, працює головою ГБК «Екіпаж», є інвалідом, мешканець м. Харкова, раніше не судимий, -

- визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України та призначено покарання

за ч.2 ст.146 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 189 КК України у виді 5 року обмеження волі з конфіскацією всього особистого майна.

В силу ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки., передбачені п.п.1, 2ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Згідно вимог ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації всього особистого майна не застосовано, оскільки ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням.

В час відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час перебування під вартою в умовах СІЗО під час досудового розслідування з 28.02.2015 року по 12.03.2015 року.

З ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 стягнуто відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 40000 грн.;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Харкова, громадянка України, неодружена, має загальну середню освіту, працює охоронцем ТОВ «Роганський м`ясокомбінат», мешканка м. Харкова, раніше не судима, -

- визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України та призначено покарання

за ч.2 ст.146 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 189 КК України у виді 5 року обмеження волі з конфіскацією всього особистого майна.

В силу ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 3 роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки., передбачені п.п.1, 2ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Згідно вимог ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації всього особистого майна не застосовано, оскільки ОСОБА_9 звільнена від відбування покарання з випробуванням.

В час відбування покарання ОСОБА_9 зараховано час перебування під вартою в умовах СІЗО під час досудового розслідування з 28.02.2015 року по 12.03.2015 року.

З ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 стягнуто відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 50000 грн.

Крім того, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнана невинуватою та виправдана.

З обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стягнуто витрати за проведення дактилоскопічних експертиз у сумі 1104,84 грн., 736,56 грн., 1104,84 грн., та експертизи з дослідження волокнистих матеріалів та виробів у сумі 3072 грн., а усього стягнуто з кожного з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави по 2006,08 грн.

Також, з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стягнуто солідарно на користь ОСОБА_14 у відшкодування майнових світків суму а розмірі 405 грн.

Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що 27.02.2015 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 , за попередньою змовою у групі з ОСОБА_8 , з метою подальшого вимагання грошових коштів, тобто з корисливих мотивів, знаходячись поблизу будинку № 7 по вул. Ольмінського в м. Харкові, здійснили викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 за наступних обставин:
27.02.2015 року, приблизно о 17 годин 24 хвилин донька ОСОБА_7 - ОСОБА_15 зустріла біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , про що телефонним зв`язком повідомила свого батька - ОСОБА_7 . Після чого останні, діючи з умислом на викрадення ОСОБА_14 з метою подальшого вимагання належного їй майна та за попередньою змовою з ОСОБА_8 на автомобілі «ВАЗ 2108», державний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_8 приблизно о 17 годині 45 хвилин приїхав за вказаною адресою, де підійшов до ОСОБА_14 та несподівано для неї наніс їй декілька ударів по тулубу, від яких остання впала на землю. Коли ОСОБА_14 піднялась, ОСОБА_7 став наносити ногами ОСОБА_14 удари по її ногам нижче коліна, від вказаних ударів ОСОБА_14 знову впала на землю. Надалі ОСОБА_7 схопив ОСОБА_14 за волосся та примусово підняв її та став штовхати в напрямку вищевказаного автомобілю, від поштовхів вона знову впала на землю, однак ОСОБА_7 , не випускаючи її волосся з рук,примусово, проти її волі, затягнув до салону автомобілю «ВАЗ 2108», державний номер « НОМЕР_1 » на заднє сидіння та сів у даний автомобіль поруч з нею. Одразу після чого ОСОБА_8 проти волі ОСОБА_14 повіз їх на вказаному автомобілі у невідомому для ОСОБА_14 напрямку. Здійснивши таким чином викрадення ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повезли її на вказаному вище вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_8 до гаражного боксу № НОМЕР_2 , розташованого на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області. Утримуючи ОСОБА_14 під час руху у вказаному автомобілі ОСОБА_7 неодноразово наносив удари кулаком руки у грудну клітину ОСОБА_14 , хватав та тягав її за волосся, погрожував їй вбивством, вимагаючи передання йому її майна - відчуження на його користь належного ОСОБА_14 житлового будинку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, порушуючи гарантовані положеннями ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» права і свободи ОСОБА_14 на недоторканість особи та свободу пересування, проти її волі відвезли останню на зазначеному автомобілі під керуванням ОСОБА_8 до гаражного боксу № НОМЕР_2 , розташованого на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області, який належить співмешканці ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , яка також через деякий час, приблизно о 19 год. 00 хвилин цього ж дня, прибула до вказаного гаражного боксу та, приєднавшись до дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які незаконно позбавили волі та утримували ОСОБА_14 з 18-00 години цього дня, діючи умисно, за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з метою вимагання у ОСОБА_14 грошових коштів у сумі 7000 доларів США, тобто з корисливих мотивів, незаконно, в порушення вказаних вище прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законом України, утримували ОСОБА_14 проти її волі в зазначеному місці приблизно до 22-20 год., а ОСОБА_9 з 19-00 години до 22-20 години цього ж дня, супроводжуючи її утримання систематичними знущаннями, нанесенням їй ударів руками, ногами та різними предметами по голові, тулубу, здавлюючи мотузкою її шию, надіваючи їй на голову колесо від автомобілю, фіксуючи її тіло металевим ланцюгом до важких предметів, а також принижуючи її честь та гідність, тобто завдаючи фізичних страждань.
Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 146 КК України, як викрадення та незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілій фізичних страждань.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілій фізичних страждань.
Крім цього, 27.02.2015 приблизно о 18 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою в групі, маючи умисел, спрямований на вимагання грошей у ОСОБА_14 , поблизу будинку №7 по вул. Ольмінського в м.Харкові вчинивши незаконне викрадення ОСОБА_14 , порушуючи конституційні права свободи ОСОБА_14 на недоторканість особи та свободу пересування, а саме ОСОБА_7 примусово затягнув її до салону автомобілю «ВАЗ 2108», державний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_8 , одразу після чого ОСОБА_8 проти волі ОСОБА_14 повіз їх на вказаному автомобілі у невідомому для ОСОБА_14 напрямку. Здійснивши таким чином викрадення ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повезли її на вказаному вище автомобілі під керуванням ОСОБА_8 де гаражного боксу № НОМЕР_2 , розташованого на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області. Утримуючи ОСОБА_14 під час руху у вказаному автомобілі, ОСОБА_7 неодноразово наносив удари кулаком руки у грудну клітину ОСОБА_14 , хватав та тягав її за волосся, погрожував їй вбивством, вимагаючи передання йому її майна - відчуження на його користь належного ОСОБА_14 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти волі ОСОБА_14 приблизно о 18 годині 50 хвилин цього ж дня привезли останню на зазначеному вище автомобілі під керуванням ОСОБА_8 до гаражного боксу № НОМЕР_2 , розташованого на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області, який належить співмешканці ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , яка також приблизно о 19 годині 00 хвилин цього ж дня прибула до вказаного гаражного боксу.
Після чого, ОСОБА_7 змусив ОСОБА_14 вийти з автомобіля та одразу після цього вдарив її кулаком правої руки по тулубу та примусив встати на коліна. Надалі ОСОБА_7 за допомогою мотузки зробив зашморг, який накинув на шию Пархоменко та змусив встати на стілець. В цей час до ОСОБА_14 підійшла ОСОБА_9 та кулаком руки вдарила ОСОБА_14 у живіт. Після цього ОСОБА_7 сильніше затягнув зашморг на шиї, від чого ОСОБА_14 зіскочила зі стільця та на нетривалий час втратила свідомість. Далі ОСОБА_9 стала утримувати зашморг на шиї ОСОБА_14 та разом з ОСОБА_7 вимагати, щоб вона встала на коліна, однак ОСОБА_14 відмовлялась. У відповідь на що ОСОБА_7 примусово надавивши руками на її плечі примусив її встати на коліна та знову почав затягувати зашморг на шиї ОСОБА_14 , завдали їй декілька ударів рукою в область шиї ззаду. В цей час ОСОБА_8 став висловлювати на адресу ОСОБА_14 нецензурну лайку, принижувати її честь та гідність, погрожувати її життю та здоров`ю. Одночасно із вчиненням вказаних дій та застосуванням вказаного насильства ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали вимагати від ОСОБА_14 передачі їм грошових коштів у сумі 7000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час вчинення злочину становить 194341 гривню 84 копійки, шляхом перерахування вказаних коштів родичами чи знайомими ОСОБА_14 на банківський рахунок, який ними буде повідомлений.
Продовжуючи свої злочинні дії, вимагаючи передання ОСОБА_14 грошових коштів у вказаній сумі, ОСОБА_9 за допомогою ножа або ножиців зрізала з голови ОСОБА_14 частину волосся, висловлюючись на її адресу образливими висловами та нецензурною лайкою, чим принижувала її честь та гідність, а ОСОБА_7 періодично затягував зашморг на шиї ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_8 приніс колесо від автомобілю, яке надів на голову ОСОБА_14 та примушував її утримувати колесо на голові, стоячи на колінах.
Продовжуючи спільно вимагати передання родичами чи знайомими ОСОБА_14 грошових коштів у сумі 7000 доларів США, ОСОБА_8 використовуючи металевий ланцюг та навісний замок, одягнув металевий ланцюг на шию ОСОБА_14 та застібнув на навісний замок, зафіксувавши тіло ОСОБА_14 до важкого автомобільного колеса, яке для цього приніс ОСОБА_8 , позбавивши таким чином ОСОБА_14 можливості стояти на ногах та пересуватися. Користуючись таким положенням тіла ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 періодично клали ззаду на голову та шию ОСОБА_14 інше автомобільне колесо. Крім того, ОСОБА_7 продовжуючи утримувати зашморг на шиї ОСОБА_14 , взявши лопату для прибирання снігу, держаком лопати наніс декілька ударів по спині та шиї ОСОБА_14 . Після чого, узявши пластикову пляшку, наніс нею декілька ударів по голові ОСОБА_14 , а також наніс декілька ударів рукояткою сокири їй по шиї ззаду. Після чого зрізав частину волосся з її голові, висловлюючи на її адресу погрози вбивством.
Відповідно до висновку експерта № 1164-ая/15 від 18.05.2015, в результаті застосування вказаного вище насильства ОСОБА_14 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма шийного відділу хребта у вигляді ротаційного підвивиху першого шийного хребця ліворуч з наявністю травматичних припухлостей м`яких тканин з синцями в правій лобно - скроневій ділянці та в правій заушній ділянці, що спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості та є насильством, небезпечним для здоров`я потерпілої; травматичні припухлості м`яких тканин з синцями в лівій скроневій ділянці та в проекції лівого тім`яного бугра, синці в пара орбітальних областях, правій руці, ногах; садна на правій нозі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Застосовуючи таким чином вказане вище насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,за попередньою змовою у групі, продовжували вимагати від ОСОБА_14 передання грошових коштів у сумі 7000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час вчинення злочину становить 194341 гривню 84 копійки, шляхом перерахування вказаних коштів родичами чи знайомими ОСОБА_14 на банківський рахунок, продовжуючи свої злочинні дії приблизно до 22 години 20 хвилин 27.02.2015, тобто до часу виявлення потерпілої ОСОБА_14 у вказаному місці працівниками міліції.
Дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст. 189 КК України, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивством, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи.
Також, ОСОБА_9 інкриміновано ч.2 ст. 186 КК України - те, що вона здійснила грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчинений повторно за обставин: ОСОБА_9 , у період часу з 19 до 22 години 27.02.2015, знаходячись в гаражному боксі № НОМЕР_2 , розташованому на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області, де вона за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , незаконно утримувала та позбавила волі ОСОБА_14 , вимагаючи у останньої грошові кошти, побачила жіночу сумку для речей ОСОБА_14 , яка знаходилась у вказаному гаражному боксі, та почала роздивлятися речі, які знаходились в цій сумці. Після чого, ОСОБА_9 , побачивши в гаманці ОСОБА_14 , який знаходився у вказаній сумці, грошові кошти у сумі 300 гривень, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення злочинним шляхом, діючи повторно, тобто після вчинення вимагання грошових коштів у ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом грабіжу, відкрито заволоділа грошима ОСОБА_14 у сумі 300 гривень, які обернула на свою користь.

Не погодившись з таким судовим рішенням захисники ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне кримінальне провадження закрити. Також просили вирок стосовно ОСОБА_16 змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосувати ч.1 ст. 355 КК України.
Обґрунтовують свої вимоги тим, що показання потерпілої не можуть бути доказом у провадженні, оскільки вона є зацікавленою особою та її показання суперечать іншим доказам у провадженні. Посилаються на суперечності у показаннях свідків. Також зазначають, що враховувати показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 неможливо, оскільки стосовно них відкрито інші кримінальні провадження, що дискредитує їх, як свідків. Вказують, що 01.10.2014 року донька ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ОСОБА_19 , за їх дорученням, під заставу автомобіля передала потерпілій ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, про що остання написала розписку, а наступного дня ОСОБА_17 (чоловік ОСОБА_14 ) отримав від ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 4750 доларів США. Після чого ані ОСОБА_14 ані її чоловік ОСОБА_17 борг не повернули та на телефонні дзвінки не відповідали, що стало підставою для самостійного розшуку ОСОБА_7 боржників. Отже, коли ОСОБА_15 знайшла ОСОБА_14 , то відразу зателефонувала ОСОБА_7 . Під час очікування ОСОБА_7 , ОСОБА_14 мала можливість не чекати останнього, а піти, однак вона добровільно його чекала близько години. В автомобіль до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_14 сіла добровільно та в ході поїздки постійно комусь телефонувала. Пояснювала ОСОБА_7 , що нотаріально посвідчить боргові зобов`язання. Вказують, що обвинувачені не викрадали ОСОБА_14 . Вказують, що 16.06.2015 року внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_15 про шахрайські дії потерпілої ОСОБА_14 , але до теперішнього часу повідомлення про підозру останній не вручено. Апелянти стверджують, що документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_14 та її чоловіка ОСОБА_17 боргових зобов`язань, свідчать що у ОСОБА_16 , а тим більш у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відсутній корисливий мотив. Зазначили, що ОСОБА_16 лише спонукав ОСОБА_14 до виконання цивільно-правових зобов`язань. Вказують, що суд першої інстанції упереджено ставився до сторони захисту стосовно питань захисників щодо повернення боргу, тобто не розглядав провадження всебічно та неупереджено. Посилаються на суперечності наявних висновків експертів. Зазначають, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які доводять винуватість обвинувачених.

Крім того, апеляційну скаргу на цей вирок подав представник потерпілої адвокат ОСОБА_13 , який просив вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року скасувати та ухвалити новий. Посилається на те, що суд не мотивував виправдання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України. Вказує, що суд першої інстанції не зазначив в мотивувальній часині вироку підстав виключення обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що вирок не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та є несправедливим через м`якість призначеного покарання та вимагає скасувати вирок та призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.3 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі. Зазначає, що свою вину обвинувачені не визнали, завдану шкоду не відшкодували. Також вважає, що суд першої інстанції не об`єктивно розглянув цивільний позов, не взявши до уваги уточнення до цього позову. Внаслідок злочину у потерпілої значно погіршилось здоров`я.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, а також пояснення потерпілої та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисників обвинувачених, а також думку прокурора, який заперечував щодо задоволення усіх апеляційних скарг, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_13 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зазначеним у вироку діям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України.
Зокрема, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_14 , які вона надавала в суді першої інстанції вбачається, що вона раніше була знайома із ОСОБА_7 27.02.2015 року вона була на вул. Ольмінського в м. Харкові. Коли проходила повз будинку АДРЕСА_1 її окликнула донька ОСОБА_7 ОСОБА_20 , яка була зі своїм чоловіком. Пояснила, що раніше у Христини вона позичала грошові кошти, про що писала відповідні розписки. Христина одразу вдарила потерпілу та утримувала її за руки до приїзду її батька ОСОБА_7 , який приїхав через 10-15 хвилин. Дочка ОСОБА_7 забрала у неї її мобільний телефон та віддала своєму чоловіку. ОСОБА_7 приїхав на автомобілі з іншим чоловіком та відразу почав наносити їй удари в шию, в грудну клітину, по ногах. Оскорбляв її та проти її волі тягнув до автомобіля, на якому він приїхав. Вона упиралася, але не могла створити опір ОСОБА_7 , який затягнув її до автомобілю і провіз її до с. Рогань. Під час руху в автомобілі, ОСОБА_8 керував цим автомобілем, а ОСОБА_7 наносив їй ще удар та погрожував. Вони приїхали до гаражу, який відчинив ОСОБА_8 та заїхали у цей гараж. В той момент, коли вони заїхали в гараж і ОСОБА_8 із ОСОБА_7 вийшли з салону автомобіля, у ОСОБА_14 увімкнувся її телефон та вона зателефонувала своєму чоловіку та повідомила що її викрали та утримують у гаражному кооперативі. В цьому гаражному боксі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знущались над нею. Поставили її на коліна, зробили удавку та набросили на шию, потім поставили на стілець та затягували удавку. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіювали їй удари та погрожували її вбити. ОСОБА_8 приніс колесо та поклав його на неї і так вона стояла на колінах із колесом на голові. Зазначає, що перебуваючи у гаражі вона двічі втрачала свідомість від отриманих ударів. Пояснила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли з гаражу, а ОСОБА_7 залишився, повідомивши останнім що буде продовжувати знущатись над нею. Коли вони залишились удвох, в гаражі зникло світло та хтось постукав у гараж, ОСОБА_21 .Орю відчинив двері і до гаражу зайшли працівники поліції.
Колегія суддів дійшла висновку, що такі показання потерпілої є слушними, узгоджуються з іншими доказами, які містяться у кримінальному провадженні, та заслуговують на увагу.
Зокрема, відповідно до показань чоловіка потерпілої ОСОБА_17 , які він надавав в суді першої інстанції, 27.02.2015 року він не додзвонитися до своєї дружини і тільки на початку 19 години вона подзвонила і сказала, що її викрав ОСОБА_22 , копії його документів у них дома були, оскільки той продавав квартиру раніше і вона в гаражах на Рогані, що її хочуть вбити. Тоді він подзвонив до поліції та сказав, що його дружину викрали і вона на Рогані. Він взяв копії документів на ОСОБА_22 та поїхав дол. Поліції, де писав заяву. Працівники поліції сказали, що вони знають де гаражи і поїхали на місце. Потім дружина йому розповіла, що її з вул. Ольмінського ОСОБА_22 та ОСОБА_23 викрали та повезли до гаражів, вимагали грошові кошти. В гаражі її били, душили, знущались, стригли волосся, говорили, що до ранку вона не доживе. Він після цієї події клеїв оголошення про викрадення та знайшовся свідок ОСОБА_24 .
Пояснення ОСОБА_17 узгоджуються з наявними в провадженні матеріалами, а саме у томі провадження №2 на арк. 25-27 міститься протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з відомостей якого вбачається, що дійсно 27.02.2015 року ОСОБА_17 звернувся до Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про те, що 27.02.2015 року приблизно о 18-30 год. після розмови з жінкою ОСОБА_14 зник зв`язок з останньою. Приблизно о 19-00 год. остання вийшла на зв`язок та повідомила про те, що її викрали.
Відповідно до відомостей, що містяться у газеті «Премьер» (том 4 арк. 17) вбачається, що 6 травня 2015 року у газеті «Премьер» була розміщена об`ява такого змісту «… Очевидцев похищения женщины по ул. Ольминского № 7 во дворе 27.02.2015 в период времени с 17-00 до 18-30 просьба перезвонить по телефону …».
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 , який був попереджений про кримінальну відповідальність, пояснив, що в лютому 2015 року він працював в таксі 202 та заїхав в район Ольмінського, б. 7 або 9-А м. Харкова та вийшов покурити. Почувши якусь потасовку побачив, що дівчина у білій куртці тримала за руки іншу жінку та 2-3 рази її ударила, кричала, що зараз приїде батько. Потім приїхав чоловік, вдарив жінку, та впала декілька разів, і він її затягнув силою до автомобілю, який стояв біля гаражів. Біля цього автомобіля стояв ще один чоловік, невисокий. Потім два чоловіка і жінка уїхали на автомобілі, а дівчина і парень, який був з нею пішли. Він подумав, що це сімейна сварка. Потім через деякий час побачив оголошення про викрадення та подзвонив за оголошенням. З приводу цих його подій допитували у поліції.
Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції, будучі повідомлений про кримінальну відповідальність, у якості свідка був допитаний слідчий Індустріального відділу поліції в м. Харкові ОСОБА_25 , який пояснював, що в лютому 2015 року виїжджав у складі слідчо-оперативної групи на виклик про незаконне утримання жінки. Вони затримали двох чоловіків та одну жінку. Потерпіла була в гаражі, прикована цепком до колеса, в неї волосся були обрізані, на руках, обличчі сліди крові, ссадна. Затримані відмовились надавати пояснення, а потерпіла зазначила обставини, що відбували у цьому гаражі.
Такі ж самі пояснення в судовому засіданні в суді першої інстанції надав начальник сектору Індустріального відділу поліції в м. Харкові ОСОБА_26 .
Крім того, відповідно до відомостей протоколу огляду місця події (т.2, арк. 33-47) вбачається, що об`єктом огляду є кам`яний гараж № НОМЕР_2 , розташований на території споживчого товариства «Слобода» в с. Хролі Харківського району Харківської області, який знаходиться навпроти житлового будинку АДРЕСА_3 , в ході огляду виявлено, серед іншого, жінку віку 35-40 років, одягнену в зелену куртку, сині штани, що прикована до автомобільного колеса залізним ланцюгом, на запитання відповіла. що вона є ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по центру гаражу розташований автомобіль сірого кольору ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 , поряд з жінкою на підлозі виявлено зістрижене волосся, яке є на фото таблиці під №2, а також зліва від входу біля дверей на підлозі виявлено ніж приблизно довжиною 16.5 см, з дерев`яною ручкою коричневого кольору під №1, під №3 виявлено ключ з біркою, на якій мається напис «Восточная проходная», під №4 мається навісний замок фірми «PLP», під №5 металевий ланцюг, під №6 з правого боку від машини знайдено на підлозі жіночу сумку чорного кольору з матеріалу, схожого на замінник шкіри, з сумки видно гаманець жіночий бежевого кольору, з матеріалу схожого на штучну шкіру,з правої сторони від входу розташований стілець, на якому виявлені документи: паспорти громадян України, довіреності, ощадна книжка. трудова книжка, свідоцтво про розірвання шлюбу та інш., зправа від входу на тумбі виявлено рулон липкої стрічки-скотчу. Під час огляду було вилучено: ніж, зістрижене волосся, ключ з біркою, навісний замок, металевий ланцюг, жіноча сумка, документи, липкі стрічки.
Відповідно до висновку експерта № 605-ая/15 від 25 березня 2015 року (арк. 61-62, т.2), ОСОБА_14 причинені наступні тілесні ушкодження: травматичні припухлості м`яких тканин з синцями на голові, синці на голові, правій руці, ногах, садна на правій нозі. Ці пошкодження утворились від ударної дії тупих предметів, за винятком саден, які утворились за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані протягом доби до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості ці ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, відповідно до відомостей висновку експерта № 1164-ая/15 від 18 травня 2015 року (арк. 70-73, том 2) вбачається, що ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_14 на голові та шиї могли утворитись при обставинах на які вона вказує в ході проведення слідчого експерименту за її участю, тобто в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень на голові та шиї. Враховуючи кількість, локалізацію ушкоджень на тілі ОСОБА_14 розташованих у різних анатомічних областях та площинах можливість їхнього утворення в результаті одноразового самовільного падіння на площину («з висоти власного росту») виключається.
Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання (арк. 110-111, том 2) вбачається, що ОСОБА_14 впізнала жінку на ім`я ОСОБА_27 , які 27.02.2015 року в приміщенні гаража разом із ОСОБА_7 та чоловіком на ім`я ОСОБА_28 утримувала її в гаражі, застосовувала щодо неї насильство, вимагаючи грошові кошти.
Відповідно до відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання (арк. 112-113, том 2) вбачається, що ОСОБА_14 впізнала чоловіка на ім`я ОСОБА_28 , який 27.02.2015 року на автомобілі ВАЗ перевіз її до гаражу ОСОБА_7 , в якому утримував її та прив`язував металевим дротом.
Уважно дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які походять з різних джерел та об`єктивно узгоджуються між собою та доповнюють один одного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно викрали потерпілу та разом з ОСОБА_9 незаконно позбавили її волі з метою вимагання грошових коштів, при цьому погрожуючи останній розправою та спричиняючи їй тілесні ушкодження.
Поряд з цим належить врахувати, що злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були зупинені саме працівниками поліції, які були викликані чоловіком потерпілої, що вочевидь свідчить про те, що обвинувачені мали умисел продовжувати свої злочинні дії.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_14 дійсно була викрадена та проти своєї волі була відвезена до гаражного кооперативу СТ «Слобода» до гаражного боксу № НОМЕР_2 де утримувалась ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і не мала фізичної можливості покинути цей гаражний бокс, що об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисників, які розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення обвинуваченими відповідальності.
Поряд з цим, кваліфікованими видами незаконного позбавлення волі або викрадення людини є вчинення їх, у тому числі, із корисливих мотивів. Як учинене з корисливих мотивів незаконне позбавлення волі особи кваліфікується у разі, коли винний, незаконно позбавляючи волі потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому немає значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок таких своїх дій, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.
Як вбачається з відомостей оскаржуваного вироку, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що в діях обвинувачених був корисливий мотив, оскільки вони, зв`язавши потерпілу, незаконно утримували останню проти її волі для безперешкодного заволодіння її особистим майном, яке вона повинна була їм передати.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено в судовому засіданні складу злочину за ч.2 ст. 186 КК України, що інкриміновано обвинуваченій ОСОБА_9 , а саме, що вона скоїла грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, оскільки докази, які надані суду та долучені до матеріалів справи, містять істотні суперечності, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та усі сумніви повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Представником потерпілої не наведено в своїй апеляційній скарзі жодних доводів на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст. 186 КК України (арк.77 т.6). Цих доказів не надано представником потерпілої ОСОБА_13 і під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_13 в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених ними злочинів, відомості про осіб обвинувачених, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Так, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.146 КК України, відповідно до класифікації за ст.12 КК України, є нетяжким злочином, а за ч.3 ст.189 КК України тяжкий злочин.
Згідно відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , останній раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, є інвалідом та отримує пенсію, з його слів проживає цивільним шлюбом та має неповнолітню дитину, зареєстрований в м. Харкові, де і проживає, характеризується задовільно.
Обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом та отримує пенсію, має захворювання, з приводу яких регулярно лікується, працює головою ГБК «Екіпаж», де характеризується позитивно, розлучений, з його слів проживає цивільним шлюбом, зареєстрований в м. Харкові, де і проживає, характеризується задовільно.
Згідно відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , остання раніше не судима, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, працює охоронцем ТОВ «Роганський м`ясокомбінат», де характеризується позитивно, з її слів проживає цивільним шлюбом та має неповнолітню дитину, зареєстрована в м. Харкові, де і проживає, характеризується задовільно.
Зазначені відомості не оспорювалися учасниками кримінального провадження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Доводи представника потерпілої ОСОБА_13 про те, що судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, обставин скоєння даного злочину, відомостей про осіб обвинувачених та думку потерпілої про призначення покарання з реальним його відбуттям, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки в оскаржуваному вироку викладені обґрунтовані та вмотивовані мотиви прийнятого судового рішення.
Крім того, в своїй апеляційній скарзі представник потерпілої не конкретизує свою апеляційну вимогу щодо призначення обвинуваченим покарання, а просить лише скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з ухваленням нового вироку судом першої інстанції (арк.78 т.6).
Апелянтом в своїх апеляційних доводах також зазначено про незгоду з оскаржуваним судовим рішенням в частині визначення розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_14 моральної шкоди, але відповідної апеляційної вимоги не зазначено в резолютивній частині його апеляційної скарги (арк.77-78 т.6).
Разом з цим, представник потерпілої ОСОБА_13 не скористався своє процесуальною можливість, передбаченою ч.4 ст.403 КПК України, та не вніс відповідних зміни до своєї апеляційної скарги в межах строку на апеляційне оскарження.
Отже, апеляційна вимога представника потерпілої не містить чітко конкретизованої вимоги щодо скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення судом апеляційної інстанції в цій частині нового вироку , з призначенням обвинуваченим більш суворого покарання або з інших підстав, передбачених ч.1 ст.420 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ч.1 ст.404, ч.1 ст.421 КПК України, позбавлений процесуальної можливості задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_13 в цій частині, внаслідок її необґрунтованості.
Апеляційні доводи представника потерпілої про зайву м`якість призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 остаточного покарання за ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України, у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування оскаржуваного судового рішення, на думку колегії суддів, - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення, об`єктивно відсутні нові обставини, які обтяжують призначене покарання або вказують на його невиправдану суворість і несправедливість як за видом, так і розміром.
Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження; ступінь тяжкості та суспільного небезпечності вчинених злочинів; дані про осіб обвинувачених, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, але в максимальному розмірі іспитового строку, передбаченого ч.4 ст.75 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами представника потерпілої ОСОБА_13 щодо м`якості призначеного покарання.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання скоєння ними нових злочинів, а апеляційна вимога представника потерпілої ОСОБА_13 щодо ухвалення нового вироку є формальною та неконкретизованою, що позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості ухвалювати новий вирок з призначенням більш суворого покарання або у зв`язку з неправильним звільненням обвинувачених від відбування покарання.
Отже, апеляційні доводи представника потерпілої ОСОБА_13 про призначення обвинуваченим більш суворого покарання, слід вважати безпідставними та формальними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 листопада 2016 року до 24 грудня 2020 року включно кожному, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.405; 407 ч.1 п.1; 418; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року по 12 березня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді