Справа № 748/509/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/218/21
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.12.2016 року за № 0001538, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.12.2019 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карши, Узбекистан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення),

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.12.2019 року ОСОБА_12 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення), та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Позови прокурора в інтересах КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» та ОСОБА_9 до ОСОБА_12 залишено без розгляду.

Судові витрати на проведення експертиз в сумі 15 356 грн 76 коп ухвалено віднести на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується що він 29.12.2016 о 18 годині 10 хвилин керував автомобілем марки «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Чернігів-Пакуль-КПП Славутич» від м. Чернігів до м. Славутич Київської області.

Рухаючись у вказаному напрямку перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, а саме пішохода ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку в межах перехрестя вул. Чернігівській та вул. Урожайній с. Пакуль, Чернігівського району Чернігівської області, якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, у результаті чого поблизу господарства № 16 по вул. Урожайній, с. Пакуль, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 147 від 16.02.2017, тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійно-рваною раною лівої тім`яної ділянки голови, гематомою правої вилицево-щічної ділянки обличчя, поширеної скальпованої рани ділянки правої підколінної ямки та задньої поверхні правої гомілки, які в сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 порушив вимоги п.п.2.3 б, 12.2, 12.3,12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення).

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції вказав, що за результатами судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_12 за викладених в обвинувальному акті обставин вчинив злочин, у якому він обвинувачується.

Оскаржуючи виправдувальний вирок суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення) та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_12 витрати на залучення експерта та вирішити питання щодо речових доказів.

Обґрунтовуючи свої вимоги автор скарги наполягав на незаконності та необґрунтованості вироку, який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Вказав, що наведені у вироку висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять істотні суперечності.

Судом не проведено аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, не зазначено підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази сторони обвинувачення, натомість лише перераховано докази та документи, які долучені до обвинувального акту, без надання їм відповідної оцінки та аналізу.

Так, на думку апелянта, судом була дана не вірна оцінка показанням свідків та висновкам експертизи № 41 від 23.01.2019 року, показанням експертів та слідчого. Крім того, поза увагою суду залишилась виявлена несправність системи головного освітлення фар та не надано юридичної оцінки діям водія, а лише здійснено посилання на висновок інженерно-транспортної експертизи обставин та механізму ДТП № 87 від 14.03.2017. при цьому в судовому засіданні даний висновок визнано таким, що не відповідає об`єктивно встановленим вихідним даним так як його проведено за помилковими вихідними даними щодо стану дорожнього покриття.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення) та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки та задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим, суд в порушення вимог ст.96 КПК України, не врахував обставини, що впливають на їх достовірність, зокрема показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є родичами обвинуваченого і які спростовуються висновками експертиз, зокрема, висновком комплексної медико-автотехнічної експертизи №39 від 03.04.2017 року та висновком судової авто технічної експертизи №4600/4601/18-24 від 29.11.2018 року, відповідно до якого показання вказаних свідківє технічно неспроможними, та показаннями інших незаінтересованих осіб.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, в яких він просив відмовити у задоволенні вказаних апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник вказували про безпідставність поданих апеляційних скарг, а тому вирок суду просили залишити без змін.

Прокурор, потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали подані апеляційні скарги та просили задовольнити з викладених в них підстав.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілого та його представника, які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили їх задовольнити, обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2016 року, близько 18 год. 10 хв., ОСОБА_12 керував автомобілем марки «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Чернігів- Пакуль-КПП Славутич» від м. Чернігів до м. Славутич Київської області.

Рухаючись у вказаному напрямку перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, а саме пішохода ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку в межах перехрестя вул. Чернігівській та вул. Урожайній с. Пакуль, Чернігівського району Чернігівської області, якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, у результаті чого поблизу господарства № 16 по вул. Урожайній, с. Пакуль, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 147 від 16.02.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійно-рваною раною лівої тім`яної ділянки голови, гематомою правої вилицево-щічної ділянки обличчя, поширеної скальпованої рани ділянки правої підколінної ямки та задньої поверхні правої гомілки, які в сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення ватажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.12.2 ( у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), п.12.3 ( у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Обвинувачений ОСОБА_12 у суді першої та апеляційної інстанцій вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що 29.12.2016 року у вечірній час він разом зі своєю сестрою ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_15 їхали на автомобілі «FORD» з м. Чернігів в напрямку м. Славутич. На виїзді з Чернігова на зупинці вони підібрали незнайомого хлопця, котрий попросив підвезти його до м.Славутич. Було вже темно. Проїжджаючи с.Пакуль, він рухався з увімкненим ближнім світлом фар близько 60 км/год. та побачив автомобіль, який стояв на зустрічній смузі з включеними фарами ближнього світла. Зненацька він побачив на середині смуги руху, по якій він їхав, чоловіка в темному одязі, було видно тільки його силует та обличчя. Він зменшив швидкість та прийняв вліво на зустрічну смугу, але зіткнення уникнути не вдалося. При цьому обвинувачений не оспорював часу та місця пригоди, характеру та локалізації пошкоджень транспортного засобу, тяжкості та механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що 29.12.2016 року у вечірній він вжив 250 г горілки та йшов із с.Пакуль по автодорозі до автомобіля, який його чекав. Він був одягнений у темний одяг. По правому краю дороги була нанесена біла розмітка, після неї був асфальт і вже за ним лежав сніг. Він рухався по асфальту. Дорога була суха, без снігу. Він почув позаду шум, схожий, як їде автомобіль по снігу, та відчув удар, від якого впав. Удар прийшовся у праву ногу ззаду. Внаслідок пригоди він отримав удар по голові та відкритий перелом ноги. На даний час переніс 10 оперативних втручань та пересувається на милицях, бо одна нога стала коротшою ніж інша на 5 сантиметрів. Як наслідок він має ІІ групу інвалідності.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 17.01.2019 р., встановлена видимість, з якої ОСОБА_12 об`єктивно міг побачити пішохода на дорозі, яка склала 82 м. (т.1 а.с. 237-241).

Допитаний в якості свідка в засіданні апеляційного суду, на той час слідчий відділу ОСОБА_16 показав, яким чином проводився слідчий експеримент, який був проведений без потерпілого, зі статистом, при погодних умовах, які відповідали погодним умовам скоєння ДТП. Колегія суддів не вбачає в проведенні слічого експерименту таких порушень, які б дали можливість визнати його неналежним або недопустимим доказом, адже головною метою цієї слідчої дії було встановлення відстані, з якої водій міг об`єктивно помітити перешкоду у виді пішохода на дорозі.

Крім показань потерпілого, вина обвинуваченого також підтверджується письмовими доказами, які безпосередньо дослідила колегія суддів апеляційного суду.

Зокрема, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.12.2016 року за участю автомобіля «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі «Чернігів-Пакуль-КПП Славутич» підтверджується протоколом огляду місця події та схемою ДТП, у якому, окрім іншого, зазначено, що на час ДТП дорожнє покриття було асфальтоване, сухе, чисте. ДТП підтверджує розміщення транспортних засобів безпосередньо після зіткнення, тип і розмір проїзної частини. Дана схема була підписана, окрім іншого, і обвинуваченим ОСОБА_12 , який відповідно погодився з даними, зазначеними у ній, про недостовірність відомостей, які в ній містяться, не вказував.

Висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 7 від 06.03.2017 року встановлено, що на період проведення експертного огляду автомобіля марки «Ford FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , система рульового управління та робоча гальмівна система знаходились у технічно-працездатному стані. (том 1 а.п. 109-116).

Висновком транспортно-трасологічної експертизи № 90 від 13.03.2017 року встановлено, що місце первинного контакту автомобіля марки «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пішоходом у напрямку КПП «Славутич» поздовжньо знаходиться не далі ніж 12,2 м до огорожі господарства № 16 та поперечно в межах смуги для руху у напрямку КПП «Славутич» (том 1 а.п. 123-125).

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 3611/18-24 від 27.09.2018 року встановлено більш точне місце первинного контакту автомобіля «Ford FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пішоходом ОСОБА_9 , яке знаходиться перед приляганням вул. Урожайної с. Пакуль Чернігівського району поперечно на проїзній частині автодороги «Чернігів-Пакуль-КПП м.Славутич» біля правого її краю відносно напрямку в сторону м. Славутич та поздовжньо на деякій відстані перед початком осипу пластмасових фрагментів цього автомобіля (том 1 а.п. 209-212).

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 41 від 23.01.2019 р. вбачається, що у встановлених органами досудового розслідування дорожньо-транспортних умовах водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування.(т.2 а.с. 3-7).

Для роз`яснення висновків експертиз, в засіданні апеляційного суду були допитані експерти ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Допитаний в засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_17 показав, що при проведенні автотехнічної експертизи №4600/4601/18-24 від 29.11.2018 року досліджувались варіанти з наявністю і відсутністю нерухомого зустрічного автомобіля. Ні один з варіантів не знайшов технічного підтвердження.

Слідовими ознаками не підтверджуються показання потерпілого щодо його руху по узбіччю, оскільки зафіксована в протоколі огляду місця події інформація щодо місця наїзду та розтшування потерпілого вже після наїзду суперечать між собою.

Експерт прийшов до висновку, що дії пішохода щодо відповідності правилам дорожнього руху не потребують спеціальних знать експерта. При цьому дії водія розглядалися у випадку як відсутності зустрічного автомобіля так і його наявності і були регламентовані виконанням вимог п.12.2 та 12.4 ПДР.

Показання свідків в частині розміщення потерпілого на середині проїзної частини є технічно неспроможними, оскільки при такому розміщенні були би пошкодження автомобіля обвинуваченого із зустрічним автомобілем, а таких пошкоджень автомобіль ОСОБА_19 немає. Знаходження потерпілого там, де вказують свідки, пасажири авто, є технічно неспроможними і тому, що дана обставина спростовується зафіксованою слідовою інформацією. Слідова інформація не узгоджується із місцем розташування потерпілого за показаннями свідків. Знаходження пішохода біля правого краю проїзної частини узгоджується із слідовою інформацією, зафіксованою під час огляду місця події.

Відповідно висновків транспортно-трасологічної експертизи 3611/18-24, зазначає експерт, відсутність об`єктивних відомостей про швидкість руху автомобіля не доволяє зробити висновок поздовжньо на якій відстані перед початком осипу фрагментів автомобіля знаходився пішохід. Механізм контактування кузова з тілом пішохода мав характер блокування і пошкоджені частини автомобіля могли пересуватися лише праворуч, лівору не могло бути, а тому і дана обставина вказувала на знаходження пішохода біля правого краю проїзної частини.

Враховуючи наявність нерухомого зустрічного автомобіля безпечний маневр для об`їзду потерпілого неможливий.

Допитаний експерт ОСОБА_18 суду апеляційної інстанції дав наступні показання.

Комплекс вихідних даних містив дані щодо невеликої ожеледиці, а тому і розрахунок провонився саме на підставі цих даних. Якщо б вихідні дані містили інформацію щодо сухої поверхні дороги, то, відповідно і розрахунки були б інші.

При наявності нерухомого зустрічного автомобіля, в експертизі зазначено про небезпечність даного маневру, а тому і розрахунок проводився під гальмування.

Відповідно висновку №88 від 21.03.2017 року не встановлено порушень з боку пішохода і взагалі оцінка його дій не проводилась, напротивагу доводам адвоката з посиланням на цей висновок, оскільки дане питання не входить до об`єму дослідження експерта-автотехніка.

Стосовно оцінки дій водія автомобіля в рамках проведених експертиз було встановлено, що дії водія ОСОБА_12 з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Відповідно двом висновкам експерта незважаючи на перевищення гранично допустимої швидкості за умовами видимості 38 км/год. дії водія хоча і вказують про невідповідність вимогам п.12.3 ПДР, проте не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, оскільки з технічної точки зору водій немав можливості уникнути цю пригоду. Розрахунки експертиз проводилися не за фактичною швидкістю, а за гранично допустимою 27,8-38,2 км/год., а тому і висновки вказують про те, що дії водія не перебувають у причинного-наслідковому зв`язку з ДТП.

Висновками судово-медичної експертизи №147 від 15.02.2017 року встановлено локалізацію, характер, тяжкість і властивості тілесних ушкоджень, порядок їх утворення у потерпілого. Враховуючи те, що всі описані вище тілесні ушкодження є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожєньо-транспортної пригоди, оцінка ступеню тяжкості їх проводиться в сукупності, отже весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень в сукупності відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_9 , по давності утворення може відповідати даті 29.12.2016 року та умовам, зазначеним в описовій частині постанови. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , в момент первинного контакту з транспортним засобом він міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні, повернутим до травмуючого чинника правою задньо-боковою поверхнею тіла. При лабораторному дослідженні крові та сечі на алкоголь, взятих 29.12.2016 року у ОСОБА_9 при надходженні його до Чернігівської обласної лікарні, виявлено алкоголь в концентрації: в крові - 2.04 г/л, в сечі - 1.39 г/л, що може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння (том 1 а.п. 129-132).

З висновку експертів № 39 від 03.04.2017 року за наслідком проведеної за матеріалами справи комплексної медико-автотехнічної експертизи вбачається, що відповідно до результатів автотехнічної експертизи на автомобілі марки «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено наступне: пошкодження передньої правої частини кузова , ретельно описані у висновку експертів рани ділянки правої підколінної ямки та задньої поверхні правої гомілки. На думку членів комплексної судової медико-автотехнічної експертної комісії в момент первинного контакту з транспортним засобом потерпілий міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні, повернутим до травмуючого чинника правою задньо-боковою поверхнею тіла. Первинний контакт відбувся між правою частиною переднього бамперу та задньо-бічною поверхнею правої гомілки, коли і утворилась руйнація відповідної частини бамперу та скальпована рана гомілки та підколінної ямки. В подальшому тіло продовжило свій рух у напрямку, протилежному до руху автомобіля. В цей час відбулось контактування задньої поверхні правого стегна з утворенням перелому стегнової кістки та виникли пошкодження автомобіля у вигляді просторового зміщення правої фари головного світла за напрямком зверху вниз, деформація та зминання правого переднього крила за напрямком За наявними суто медичними та авто-технічними даними однозначно вирішити питання щодо того, чи знаходився пішохід ОСОБА_9 в момент ДТП в динаміці, йшов, біг чи стояв не можливо (том 1 а.п. 135-142).

Свідок ОСОБА_13 , яка є сестрою обвинуваченого, в апеляційному суді показала, що вони разом з чоловіком та братом їхали з м. Чернігів до м. Славутич. Останній був за кермом. По дорозі підібрали незнайомого їм чоловіка він сидів зліва ззаду, поруч зі свідком. Швидкість руху автомобіля не пом`ятає, у зв`язку зі сплином значного часу. Була темна пора доби. Проїжджаючи по автодорозі в с.Пакуль вона побачила чоловіка, який стояв на їх смузі в темному одязі, ніби «кинувся під колеса їх автомобіля». Додатково зазначила, що на зустрічній смузі стояв автомобіль світлого кольору з увімкненим світлом фар та відчиненими на дорогу водійськими дверима. Брат намагався уникнути наїзду, вивернув ліворуч, але зіткнення відбулося. При цьому вказала, що відразу після ДТП зустрічний автомобіль поїхав, ні водія, ні інших людей з автомобіля вона не бачила.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він є чоловіком сестри обвинуваченого та обставин події того дня він не пам`ятає. Свідка ОСОБА_20 допитати в засіданні апеляційного суду не виявилось можливим.

Даючи оцінку результатам цих свідків, колегія суддів вважає, що вони не свідчать на користь сторони захисту унаслідок того, що суперечать іншим, належним і допустимим доказам у справі. Так, згідно наведених вище висновків судово-медичних експертиз, удар автомобілем в тіло потерпілого мав місце тоді, коли потерпілий був обернутий до автомобіля спиною. Тому він ніяк не міг «кинутись на автомобіль», як вказує свідок ОСОБА_13 . Відтак, до уваги ці показання колегією суддів не беруться.

Зі свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_20 були проведені слідчі експерименти, в ході яких визначено з урахуванням можливості стоячого на зустрічній смузі руху невстановленого автомобіля, видимість пішохода в місці зіткнення (т.1 а.с. 143-146; 155-158). Ця відстань склала 34 м.

Щодо результатів цих слідчих експериментів, то вони, з урахуванням розташування пішохода (за показаннями ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , показаного ними місця стоянки зустрічного транспортного засобу на дорозі), неможливості у зв`язку з цим маневру обїзду пішохода та висновком експертизи № 3611/18-24, (т.1 а.с. 212) визнаються колегією суддів апеляційного суду неналежними доказами, оскільки суперечать іншим доказам та підтверджують неправдивість показань обвинуваченого.

Отримані в результаті слідчих експериментів дані стали вихідними даними для проведення судової інженерно-транспортної експертизи. З її висновків № 87 та 88 (т.1 а.с. 150,162) вбачається, що максимально допустима безпечна швидкість в місці ДТП складала 38 км/год, а тому в діях водія ОСОБА_19 , який вів свій автомобіль зі швидкістю 60 км/год, вбачається невідповідність п. 12.3 ПДР.

Прокурор в засіданні апеляційного суду просив визнати ці докази неналежними, оскільки вони ґрунтувались на невірних вихідних даних наявності легкої ожеледиці на дорозі, яка при огляді місця події встановлена не була. Згідно довідки Чернігівського обласного центру гідрометеорології (т.2 а.с. 8), 29 грудня 2016 р. на дорогах ожеледиця була місцями. Тому колегія суддів погоджується з прокурором і місцевим судом і не бере до уваги цих висновків експертиз, тобто дає їм оцінку, аналогічну оцінці місцевого суду. Відповідно, колегія суддів не бере до уваги і пояснення експерта ОСОБА_23 щодо цих експертиз.

Колегія суддів, проаналізувавши докази, дійшла висновку про винуватість ОСОБА_12 в інкримінованому йому злочині. Водночас, колегія суддів вважає, що з обвинувачення слід виключити порушення ним п.12.4 Правил дорожнього руху, оскільки показання обвинуваченого про те, що він керував автомобілем зі швидкістю 60 км на годину, тобто зі швидкістю максимально дозволеною на 2016 рік, не спростовані і така швидкість в населених пунктах на той час не суперечила ПДР.

Тим не менш, колегія суддів дійшла переконання, що обвинувачений порушив інші пункти ПДД - 2.3б, 12.2; 12.3 цих Правил. Зокрема, він не проявив належної уваги під час їзди, в темну пору доби він зобов`язаний обрати таку швидкість, аби безпечно зупинити свій транспортний засіб в межах видимості дороги з урахуванням погодних умов та особливостей транспортного засобу. Тобто, на переконання колегії суддів, ця швидкість в конкретних дорожніх умовах може бути меншою максимально дозволеної. Саме той факт, що пішохід ОСОБА_24 був збитий автомобілем обвинуваченого, який міг запобігти ДТП шляхом застосування екстреного гальмування, але проявив неуважність і не зміг вчасно зупинити його, свідчать про таке порушення. Зі схеми ДТП (т.1 а.с. 87) вбачається, що уламки пластикових частин автомобіля р.н. НОМЕР_1 знаходяться на правій стороні проїзної частини та за її межами і повністю не співпадають з місцем зіткнення, вказаним ОСОБА_12 при огляді місця ДТП. Разом з висновком експерта № 3611/18-24 (т.1 а.с. 212) це свідчить про правильність показань потерпілого ОСОБА_25 про те, що він ішов по проїзній частині ближче до її правого краю і об`єктивно спростовує показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_24 ішов по середині проїзної частини. Потерпілий стверджував в засіданні апеляційного суду, що ніякого зустрічного автомобіля в момент ДТП не було і ці його показання апеляційний суд вважає правдивими, адже вони підтверджуються поясненнями експерта ОСОБА_17 в засіданні апеляційного суду, згідно яких показання обвинуваченого в частині здійснення ним маневру обїзду перешкоди є технічно неспроможніми. Унаслідок обїзду пішохода, який, за словами обвинуваченого і свідків, стояв на середині проїзної частини дороги, автомобіль ОСОБА_26 неодмінно був би пошкоджений внаслідок зіткнення, чого не сталось.

Місцевий суд визнав неналежним доказом протокол проведення слідчого експерименту від 17.01. 2019 (т.1 а.с. 237), мотивувавши це тим, що під час його проведення не брались до уваги показання ОСОБА_27 щодо того, що на дорозі стояв автомобіль, який його засліплював. Унаслідок цього він же визнав неналежним доказ висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 41(т.2 а.с. 2-6) , який ґрунтується на вихідних даних, отриманих з цього протоколу. Колегія суддів вважає, що така оцінка доказу прямо суперечить нормам закону та фактично встановленим обставинам справи. Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що показання обвинуваченого про автомобіль, який його засліпив, не підтверджені поясненнями експерта в судовому засіданні, показаннями потерпілого ОСОБА_9 і до уваги колегією суддів не беруться. І навпаки у результаті зменшення видимості на дорозі внаслідок дії світла зустрічного автомобіля, водій ОСОБА_12 в силу приписів п. 12.2 ПДР повинен був зменшити швидкість свого автомобіля до максимально безпечної, чого їм зроблено не було. Фактично показання обвинуваченого про те, що він їхав через неселений пункт з максимально дозволеною швидкістю в 60 км/год в темну пору доби взимку викривають його ж самого у порушенні вказаних вище пунктів ПДР, у неврахуванні дорожніх умов та неуважності при керуванні автомобілем і обрання небезпечної для даної дорожньо-транспортної ситуації швидкості руху.

Відповідно, висновок експертизи № 41, яку місцевий суд визнав неналежним доказом, апеляційним судом визнається доказом належним і допустимим, таким, що викриває обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Кваліфікація дій обвинуваченого органами досудового розслідування за ч. 1 ст 286 КК України є правильною.

Відповідно до положень ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

З наведених вище підстав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2019 року відносно ОСОБА_12 - скасувати.

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення) та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Звільнити ОСОБА_12 від відбування основного і додаткового покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов прокурора в інтересах Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_12 задовольнити та стягнути з ОСОБА_12 до обласного бюджету ГУК у Чернігівській області (код 37972475, р/р 5001, МФО 899998, ККД:24060300) 18 160 грн. 98 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 44 627 грн. 01 коп. матеріальної шкоди та 70 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави 15 356 грн. 76 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Речовий доказ - автомобіль марки «Ford» моделі «FUSION», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у користуванні власника.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4