Справа № 443/1756/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/274/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 15.02.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Букавина, Жидачівського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 15.02.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. Відповідно до ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- щотижня з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи засудженим 15.01.2015 року Жидачівським районним судом Львівської області за ст. 185 ч. З, 185 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки 10 днів, повторно 10.02.2018 року біля 19 години 15 хвилин, перебуваючи у с.Загірочко Жидачівського району Львівської області по вулиці Лесі Українки побачив на подвір`ї біля будинку № 39 гужову підводу (віз для коней) та сільськогосподарське приміщення. В подальшому, припустивши, що у даному приміщенні наявний кінь, у ОСОБА_7 виник умисел на крадіжку даної гужової підводи та коня.

10.02.2018 року біля 19 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , з метою виконання задуманого, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи протиправно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи для себе, що майно йому не належить, проник на територію подвір`я біля будинку АДРЕСА_2 , а звідти проник у сільськогосподарське приміщення, що належить громадянці ОСОБА_10 , де таємно викрав коня (кобилу), вартістю 11500 гривень, упряж для коня вартістю 1200 гривень. В подальшому коня вивів на подвір`я, де запряг його у гужову підводу вартістю 5000 гривень, після чого виїхав на ґрунтову автодорогу та покинув межі даного села.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 17700 гривень.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У своїй апеляційній скарзі вказує, що не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що зазначений вирок є незаконним, оскільки призначене покарання за своїм видом є занадто м`яким.

Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував і не надав в повній мірі об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, з наявних у матеріалах провадження даних про особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Жидачівського районного суду Львівської області віт 28.07.2011 за ч. З ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК У країн;-: звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік. Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2014 р. за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин; Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 15.01.2015 року за ч З ст. 185, ч. 2 ст.185, із застосуванням ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки 10 днів. Звільнений з установи відбування покарання 06.09.2017.

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 27.10.2020 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. у зв`язку з чим у нього наявна непогашена судимість.

10 лютого 2018, тобто через п`ять місяців після звільнення у зв`язку відбуттям покарання за вироком Жидачівського районного суду Львівської області віл 15.01.2015 року, ОСОБА_7 вчинив новий умисний тяжкий злочин, що ставить під сумнів щирість його каяття та можливість виправлення без відбування покарання. Відтак, відбуття ОСОБА_7 тривалого терміну позбавлення волі не запобігло вчиненню ним нового умисного тяжкого злочину проти власності, перебуваючи на волі, він не виявив бажання виправитися, а через незначний термін після відбуття попереднього покарання продовжив свою злочинну діяльність, на думку прокурора відсутні будь - які визначені ст. 75 КК України підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим.

Щодо призначеного судом покарання, то слід зазначити, що відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, та призначив покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.

Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, рішення про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України обґрунтоване належним чином, з посиланням на конкретні обставини справи і особу винного.

Дане покарання обвинуваченому ОСОБА_7 буде справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається необґрунтованою.

У ході апеляційного провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 15.02.2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення до Касаційного кримінального суду ВС.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4