ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2662/21 Справа № 205/9401/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, звільнення умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року засудженому ОСОБА_7 на підставі ст. 72 КК України зараховано до покарання строк його попереднього ув`язнення та в іншій частині його клопотання відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 тримався в місцях попереднього ув`язнення з 13 липня 2003 року до 30 березня 2004 року, а тому його клопотання в цій частині підлягає задоволенню, а строк попереднього ув`язнення - зарахуванню з розрахунку, що один попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Водночас, відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміні довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, суд вказав на те, що до компетенції місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, замінивши покарання на позбавлення волі на певний строк.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_7 зазначає, що наразі відбув 18 років та 9 місяців призначеного йому покарання та підстави для його подальшого ув`язнення відсутні. На переконання засудженого, судове рішення суперечить Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практиці ЄСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені вимоги закону були дотримані судом повною мірою.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного йому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2003 року за вчинення злочинів, передбачених п.п. 1, 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 269, ч. 1 ст. 309 КК України.
23 листопада 2020 року засуджений в порядку ст. 539 КПК України звернувся до суду з заявою про зарахування до покарання строку його попереднього ув`язнення, а також про застосування до нього положень ст. 81 або ст. 82 КК України.
Відмовляючи у задоволення клопотання, суд посилався на те, що законодавством України не передбачена процедура заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або застосування умовно-дострокового звільнення.
З наведеними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно з вимогами ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Отже, з огляду на те, що в силу вимог ст. 51 КК України позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарань, застосування положень ст.ст. 81, 82 КК України до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, є неможливим. Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до засудженого наведених вимог закону, суд виходить також й з того, що частина 3 та 4 статтей 81 та 82 КК України визначає обов`язкові умови їх застосування, зокрема відбуття засудженим певного строку покарання, тоді як довічне позбавлення волі не обмежено будь-якими строками.
Окрім цього, виходячи з вимог ст. 87 КК України, до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, може бути застосовано лише помилування.
Згідно з вимогами цієї норми закону, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, законом України про кримінальну відповідальність визначено лише право засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі на помилування. Порядку застосування положень ст.ст. 81, 82 до цих осіб чинний КК України не визначає.
За цих умов доводи засудженого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність не заслуговують на увагу.
Посилання на невідповідність ухвали рішенню Європейського суду з прав людини у справі Петухов проти України-2 є необґрунтованим, оскільки цим рішенням лише констатовано відсутність в Україні законодавчо визначеного механізму застосування звільнення до довічно засуджених інакше ніж шляхом помилування. За таких обставин, враховуючи те, що наразі відповідні зміни до закону України про кримінальну відповідальність з урахуванням зазначеного рішення Європейського суду з прав людини не внесено, застосування такого звільнення є неможливим.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що частину першу статті 82 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021.
Між тим, як вбачається з матеріалів провадження, ухвала суду була постановлена до ухвалення рішення Конституційним Судом, що унеможливлює її врахування під час апеляційного розгляду.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання в цій частині, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Що стосується зарахування до покарання строку попереднього ув`язнення, то це рішення вимогам ч. 5 ст. 72 КК України відповідає, що не оскаржується учасниками провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4