03.12.2021
Справа № 642/7787/21
Провадження № 1-кс/642/4620/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про накладення арешту
В обґрунтування клопотання посилається на те, що 15.05.2021 у квартирі АДРЕСА_1 із зашморгом на шиї у повішаному стані виявлено труп власника квартири ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрованим у ній з 14.05.2005, а право власності набув 04.07.2014 згідно із свідоцтвом на право на спадщину, серія та номер 2-4823, видано Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус
ОСОБА_5 (колишня Десята Харківська ДНК).
На час виявлення трупу потерпілого замки на вхідних дверях квартири були у відкритому положенні. Під час огляду квартири 15.05.2021 виявлено та вилучено: не підписану записку від імені ОСОБА_4 , його паспорт громадянина України та ключ від квартири, які слідчим були вилучені.
Згідно показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виявили труп ОСОБА_4 вони допомагали потерпілому, при цьому потерплий ніколи не виявляв суїцидальні наміри.
ОСОБА_9 Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область.
Таким чином, правочин з вказаною квартирою від імені ОСОБА_4 , з використанням особистих документів потерпілого та документів (паспорта громадянина України, коду) та документів на вищевказану квартиру вчинено 20.05.2021, тобто через 5 днів після настання його смерті, при цьому його паспорт громадянина України потерпілого вилучений під час огляду квартири працівниками поліції 15.05.2021.
Під час досудового розслідування встановлено, що 28.07.2021 вищевказана квартира АДРЕСА_2 ОСОБА_8 з метою отримання незаконного прибутку та уникнення арешту квартири була продана гр. ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу № 1938 від 28.07.2021. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За таких обставин, прокуратура вважає факт безпідставного вибуття вказаної вище квартири з володіння потерпілого, а договір від 20.05.2021 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 незаконним (нікчемним), оскільки згідно із відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану вище квартиру не міг вчинити особисто потерпілий ОСОБА_4 , оскільки його труп був виявлений 15.05.2021.
25.08.2021 з 15.33 до 18.03 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_11 від 26.07.2021, з дотриманням вимог КПК України, проведено обшук транспортного засобу автомобілю ЗАЗ LANOS НОМЕР_1 за участі власника та водія автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його адвоката ОСОБА_12 . Під час обшуку виявлено та вилучено, окрім іншого:
-мобільний телефон Xiaomi М2003J6В2G з IMEI НОМЕР_2 IMEI НОМЕР_3 з SIM карткою Lifecell № НОМЕР_4
-мобільний телефон Samsung GT-E 1202j
IMEI НОМЕР_5 з SIM карткою № НОМЕР_6 , IMEI НОМЕР_7 з SIM карткою № НОМЕР_8
-карта пам`яті «KINGSTON» на 32 GB з відеореєстратора автомобіля.
Таким чином, під час проведення вищевказаного обшуку було виявлено та вилучено речі та документи, які можуть бути використані як доказ факту або фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Власником вказаного майна є ОСОБА_8 в автомобілі якого вилучені, перелічені у протоколу обшуку від 25.08.2021 речі та документи.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 01.09.2021, частково задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 25.08.2021 при обшуку в автомобілі ЗАЗ LANOS д.н.з.
НОМЕР_1 , та визначено строк арешту електронних носіїв інформації два місяці, тобто до 01.11.2021.
В судове засідання прокурор з`явився, клопотання підтримав повністю та просив його задовольнити.
ОСОБА_8 , особа у якого вилучені зазначені речі, в судове засідання не з`явився. Його захимсник ОСОБА_12 про час та дату слухання справи повідомлений своєчасно належним чиним, причини неявки невідомі.
Згідно ч. 1 ст. 172 КПК неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Суд, заслухавши прокурора, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя вважає, що прокурор обґрунтовано звернувся з клопотанням про необхідність накладення арешту на вказане майно, враховуючі наведені вище обставини, для збереження доказової бази, та зазначені обставини дають суду підстави для висновку про наявність передбачених ст.ст.131, 170, 171, 173 КПК України підстав для задоволення клопотання прокурора.
Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 395 КПК України,-
-мобільний телефон Xiaomi M2003J6B2G з ІМЕІ НОМЕР_2 ІМЕІ НОМЕР_3 з SIM карткою Lifecell № НОМЕР_4 ;
-мобільний телефон Samsung GT-E 1202j
-ІМЕІ НОМЕР_5 з SIM карткою № НОМЕР_6 , ІМЕІ НОМЕР_7 з SIM карткою № НОМЕР_8 ;
-карту пам`яті «KINGSTON» на 32 GB з відеореєстратора автомобіля.
Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1