Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження1-кп/641/22/2021 Справа № 641/2241/14-к
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 162, ч.1, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 1, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 189 КК України, скоєних при наступних обставинах.

Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України в Харківській області від 18 грудня 2007 року № 339 о/с ОСОБА_6 обіймав посаду начальника МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, а ОСОБА_7 заступника начальника МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

У період часу з 12 до 16 годин 16 червня 2009 року в МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області що розташований за адресою: м. Харків, вул. Петра Слинько, 9 звернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили усно співробітникам чергової частини про те, що у вечірній час 15 червня 2009 року, за місцем їх тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , прийшли власник даної квартири ОСОБА_10 і його цивільна дружина ОСОБА_11 , які, погрожуючи ОСОБА_8 , який знаходився в цей час у квартирі ножем, викрали з квартири DVD - програвач, що належить ОСОБА_9 , і ноутбук, що належить їхньому приятелю ОСОБА_12 , після чого покинули квартиру.

Всупереч Закону України «Про міліцію» та відомчих актів співробітники чергової частини МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області своєчасно не зареєстрували в ЖРЗПЗ МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області отриману усну інформацію від громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про скоєний злочин і не склали протоколи усних заяв (повідомлень ) про злочин з дотриманням вимог ст. 95 КПК України.

Незважаючи на це, дільничним інспектором міліції МВМ Комінтернівського РВ лейтенантом міліції ОСОБА_13 , що чергував у складі добового наряду, від ОСОБА_9 був отриманий номер домашнього телефону за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Володіючи даною інформацією, ОСОБА_13 встановив адресу, за якою могли перебувати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме: АДРЕСА_2 .

Після цього інформація про скоєний злочин, отримана в ході спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також інформація про ймовірне місцезнаходження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 співробітниками чергової частини була доведена до відома начальника МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 та його заступника ОСОБА_7 .

Приблизно о 18.00 годині 16 червня 2009 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що вказана інформація, яка надійшла від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про скоєний злочин не зареєстрована в установленому порядку, не маючи в даній ситуації достатнього обсягу прав і повноважень для проведення будь-якої перевірки і для реагування, діючи з власної ініціативи, удвох прибули до квартири АДРЕСА_3 , де знаходилися проживаючі в ній ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи працівниками правоохоронного органу, в порушення вимог Закону України «Про міліцію», встановивши, що вхідні двері у вказану квартиру не замкнені на замок, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, незаконно, всупереч вимогам ст. 30 Конституції України, згідно з якою кожному громадянину гарантована недоторканність житла, протиправно, тобто без наявності добровільної згоди власника житла на такі дії, відкрито, через вхідні двері проникли в житлове приміщення даної квартири, де пройшли до спальної кімнати та розбудили мешканців даної квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким повідомили, що вони є співробітниками МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, куди із заявами про вчинення злочину звернулися громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у яких ОСОБА_10 та ОСОБА_11 викрали DVD - програвач та ноутбук.

Діючи групою осіб за попередньою змовою між собою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що, всупереч вимогам законодавства інформація про злочин не зареєстрована в установленому порядку в ЖРЗПЗ Комінтернівського РВ, що не дає можливості їм проводити будь-які перевірочні заходи, усвідомлюючи очевидність протиправності своїх дій, без складання відповідного протоколу, який фіксує дану дію, без залучення понятих, вилучили з квартири АДРЕСА_3 - програвач і ноутбук.

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, приблизно в 18.15 годині 16 червня 2009 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи незаконно в квартирі АДРЕСА_3 , не маючи достатніх правових підстав, але підносячи свої вимоги і здійснювані дії як законні, повідомили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони затримані і повинні прослідувати разом з ними в МВМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Сприймаючи ці вимоги співробітників міліції, як законні та обґрунтовані, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змушені були погодитися і прослідувати з ними в якості затриманих в приміщення МВМ Комінтернівського РВ.

Забравши з собою незаконно вилучені DVD - програвач і ноутбук, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули зазначену квартиру і, супроводжуючи затриманих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приблизно в 18 годин 30 хвилин 16 червня 2009 прибули до МВМ Комінтернівського РВ, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Петра Слинька, 9.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, знаючи про те, що в МВМ Комінтернівського РВ відсутнє спеціальне приміщення, пристосоване для утримання затриманих, діючи проти волі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приблизно в 18 годин 30 хвилин 16 червня 2009 помістили їх обох у наявну в приміщенні МВМ Комінтернівського РВ камеру, металеві двері якої закрили ззовні. При цьому ні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не бажали бути затриманими в даному приміщенні, але покинути не пристосовану для утримання затриманих камеру, самостійно не мали можливості.

У приміщенні зазначеної вище камери незаконно позбавлені волі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 провели ніч, після чого, в період часу приблизно з 10 до 12 години 17 червня 2009 вони були переведені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з цієї камери у службовий кабінет останнього.

Після проведення з ними бесіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знову помістили ОСОБА_10 проти його волі в зазначену вище камеру, а ОСОБА_11 , проти її волі, помістили в кабінет № 5 МВМ Комінтернівського РВ, де, вже окремо, продовжували незаконно утримувати та позбавляти їх волі. Приблизно в 17 годин 17 червня 2009 року ОСОБА_11 , звільнили з приміщення МВМ Комінтернівського РВ та відпустили додому.

При цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перевели ОСОБА_10 для подальшого утримання з камери в кабінет № 5 МВМ Комінтернівського РВ, де продовжували чинити фізичне насильство, що полягало у незаконному позбавленні його волі приблизно до 19 годин 30 хвилин 20 червня 2009 року. Крім того, у період часу приблизно з 10 до 12 годин 17 червня 2009 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, незаконно позбавляючи ОСОБА_10 свободи, начальник МВМ Комінтернівського РВ ОСОБА_6 та його заступник ОСОБА_7 вивели ОСОБА_10 з камери, в якій він на той момент знаходився, та завели в службовий кабінет ОСОБА_7 , де стали чинити на нього психічний вплив з метою написання ним пояснення з викладенням відомостей про вчинення 15 червня 2009 злочину.

Однак ОСОБА_10 відмовився писати пояснення з таким викладенням обставин, оскільки дані обставини повністю не відповідали дійсності, про що повідомив співробітникам міліції.

Тоді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали висловлювати на адресу ОСОБА_10 погрози, що якщо він не напише пояснення необхідного змісту, то його і ОСОБА_11 притягнуть до кримінальної відповідальності і кожного на 10 років позбавлять волі, а також про те, що в місцях позбавлення волі він, як людина літня, довго не проживе.

ОСОБА_10 , сприймаючи висловлені погрози реально, проаналізувавши ситуацію в тій частині, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , незважаючи на те, що є співробітниками міліції, вже здійснили ряд злочинних дій щодо нього та ОСОБА_11 , побоюючись можливого кримінального переслідування за діяння, яке вони не скоювали, а також подальшого покарання за це у вигляді значного терміну увязнення в місцях позбавлення волі, злякавшись за свою подальшу долю і за долю близької йому людини, будучи юридично необізнаним громадянином, запитав у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чи може він заплатити штраф для того, щоб його і ОСОБА_11 не притягували до відповідальності і відпустили з приміщення МВМ Комінтернівського РВ.

При цьому повідомив, що може продати належну йому квартиру, а з вирученої від продажу суми заплатити штраф в межах 1 тисячі доларів США.

Після цього у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння правами на належну ОСОБА_10 квартиру та прагнення до незаконного збагачення за рахунок подальшої реалізації вказаної квартири.

З метою реалізації злочинного наміру, будучи посадовими особами та використовуючи своє посадове становище, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_10 , що він буде займатися продажем своєї квартири не самостійно, а тільки під їх контролем. При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постійно погрожували ОСОБА_10 , який, сприймаючи висловлені погрози реально, погодився на вказані умови.

Здійснюючи дії, спрямовані на досягнення злочинної мети, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 примусили ОСОБА_10 повідомити їм інформацію про місцезнаходження його паспорта, довідки про присвоєння йому ідентифікаційного коду, а також документів про право власності на квартиру, на що останній повідомив, що вказані документи знаходяться за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У період часу приблизно з 10 до 12 години 17 червня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно і переслідуючи мету незаконного вилучення особистих документів ОСОБА_10 , прибули до квартири кв. АДРЕСА_4 , де пред`явили свої службові посвідчення дочці ОСОБА_10 та зайшли в квартиру, звідки таємно вилучили сумку, в якій зберігалися всі особисті документи ОСОБА_10 , в тому числі його громадянський паспорт, довідка про присвоєння йому ідентифікаційного коду, військовий квиток, водійське посвідчення, трудові книжки, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, медична документація, свідоцтво про право власності на квартиру, документи, пов`язані з приватизацією квартири, а також інші особисті документи. При цьому вказана дія проводилася без складання відповідного протоколу, який фіксує дану дію та без залучення понятих.

Після цього, приблизно в 14 годин 15 хвилин, 17 червня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привезли незаконно позбавленого волі ОСОБА_10 , а також незаконно вилучені його документи в район станції метро «Наукова» до центрального входу в будівлю ДНТЦ «Енергосталь», розташоване за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 9, де зустрілися з ОСОБА_14 , якому запропонували виступити в якості повіреного особи при наданні ОСОБА_10 нотаріально посвідченої довіреності на право розпорядження усім його майном залучили до вчинення злочину.

При цьому, відвівши ОСОБА_10 в сторону, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали чинити на нього психічний вплив у вигляді висловлення погроз, і зажадали від нього при майбутньому відвідуванні нотаріуса підписати довіреність на право розпорядження усім його майном, в тому числі його квартирою.

Сприймаючи висловлені на його адресу погрози реально, ОСОБА_10 , проти своєї волі погодився на підписання будь-яких документів, які йому будуть надані.

За пропозицією ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_14 супроводив ОСОБА_10 до приватного нотаріуса ОСОБА_15 , в офіс, розташований в будівлі ДНТЦ «Енергосталь», де ОСОБА_10 підписав довіреність, засвідчену приватним нотаріусом та зареєстровану в реєстрі за № 3889, відповідно до якої уповноважив раніше не знайомого йому повіреного ОСОБА_14 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої приналежності, з питань придбання на його ім`я, відчуження, а також вчинення будь-яких дій, щодо належного йому рухомого і нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд, отримувати належне йому майно, укладати всі дозволені законом угоди цивільно - правового характеру, представляти його інтереси в організаціях технічної інвентаризації, Харківському міському центрі приватизацію житлового майна, всюди замість нього розписуватися, а також виконувати інші дії, пов`язані з цією довіреністю .

Коли з вказаною довіреністю ОСОБА_14 і ОСОБА_10 вийшли на вулицю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відвівши ОСОБА_10 в сторону, погрожуючи розправою, змусили написати на імя невстановленого громадянина розписку про те, що, нібито, за продаж своєї квартири ОСОБА_10 отримав від покупця 10 тисяч доларів США.

Реально сприймаючи висловлені йому загрози, ОСОБА_10 змушений був написати таку розписку, хоча насправді він свою квартиру не продав і грошей ні від кого не отримував.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_10 , повернулися в МВМ Комінтернівського РВ, де продовжували утримувати останнього, незаконно позбавляючи його свободи.

В подальшому з`ясувалося, що частина квартири належить сину ОСОБА_10 , місце перебування якого невідоме, а тому квартиру без його згоди відчужити було неможливо.

Продовжуючи шукати спосіб виходу з ситуації, яка перешкоджала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 реалізувати злочинні наміри, останні зв`язалися з ОСОБА_16 , справа щодо якого виділена в окреме провадження, та який є цивільним чоловіком ОСОБА_17 рідної сестри дружини ОСОБА_6 та якій запропонували, взяти участь в якості пособника у вчиненні вже початого злочину, на що останній погодився.

Діючи далі з єдиним умислом на спільне вчинення злочину, виробивши єдину позицію з метою реалізації злочинних намірів, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_16 , вирішили, що ОСОБА_10 , знову повинен підписати нотаріально засвідчену довіреність, яка дозволить розпоряджатися вже не всієї квартирою, а лише частиною цієї квартири, що належить саме йому.

З цією метою, приблизно в 13 годин 20 червня 2009 року, з приміщення МВМ Комінтернівського РВ, незаконно позбавленого волі ОСОБА_10 було доставлено в район тролейбусної зупинки, що знаходиться біля ресторану «Меркурій», по вул. Харківської Дивізії, 29 у м. Харкові.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_16 , повідомили ОСОБА_10 про те, що він, разом з ОСОБА_16 , повинен пройти до нотаріуса, де беззастережно підписати всі ті документи, на які йому вкаже ОСОБА_16 , при цьому знову висловили на його адресу погрозу про засудження його та його співмешканки до 10 років позбавлення волі, а також погрозу, що застосують до нього та його співмешканки самі жорсткі заходи фізичного впливу у разі, якщо він відмовиться підписувати документи у нотаріуса, або почне діяти не за їхнім задумом, а за власною ініціативою.

ОСОБА_10 , сприймаючи висловлені погрози реально, побоюючись можливого притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, яке він не скоював, злякавшись за свою подальшу долю і за долю близької йому людини, погодився з вимогами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_16 , справа щодо якого виділена в окреме провадження, виконуючи заздалегідь відведену йому у скоєнні даного злочину функцію, сприяючи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинного діяння і полегшуючи їм вчинення злочину, доставив ОСОБА_10 до приватного нотаріуса ОСОБА_18 , в офіс, розташований на пл. Конституції, 12 у м. Харкові де він підписав довіреність, засвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_18 та зареєстровану в реєстрі за № 1222, відповідно до якої уповноважив раніше йому не знайомого повіреного ОСОБА_19 підготувати і отримати необхідні документи для продажу і продати за суму і на умовах на його розсуд, всю належну йому частину квартири АДРЕСА_4 . Для цього повіреному, відповідно до даної довіреності, було надано право надавати і отримувати від імені ОСОБА_10 документи, заяви, розписуватися за нього, отримувати виписку про реєстрацію прав власності на нерухоме майно в БТІ м. Харкова, виписку з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також підписувати договір купівлі - продажу, отримувати належні йому гроші від продажу частини квартири, виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю.

Отримавши на руки підписану ОСОБА_10 довіреність, ОСОБА_16 , діючи згідно заздалегідь досягнутої домовленості, доставив ОСОБА_10 до ресторану «Меркурій» і передав його ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_10 було доставлено до МВМ Комінтернівського РВ та продовжено його утримування.

Розуміючи, що подальше затримання ОСОБА_10 в приміщенні МВМ Комінтернівського РВ стало недоцільним і втратило сенс, усвідомлюючи при цьому, що для продажу частини квартири буде потрібно певний проміжок часу, а присутність в м. Харкові ОСОБА_10 в цей час може привести до труднощів у реалізації їх планів, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , справа щодо якого виділена в окреме провадження, вирішили вивезти ОСОБА_10 з території України у м. Волгоград Російської Федерації.

Приблизно в 19 годин 30 хвилин 20 червня 2009 року ОСОБА_10 привезли на Харківську автобусну станцію № 1, розташовану на пр. Гагаріна, 22 у м. Харкові, де ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передали ОСОБА_16 , паспорт ОСОБА_10 та квитки на автобус.

При цьому ОСОБА_10 повідомили про те, що він під наглядом ОСОБА_16 , повинен буде на пасажирському рейсовому автобусі прослідувати в Російську Федерацію, і висловили погрозу про те, що якщо під час майбутньої поїздки він відмовиться виконувати які-небудь вимоги супроводжуючого і контролюючого його виїзд ОСОБА_16 , або почне діяти з власної ініціативи, намагаючись когось попередити про скоєні відносно нього незаконні дії, то вони застосують щодо нього та його цивільної дружини найжорсткіші заходи фізичного впливу. Вказані погрози ОСОБА_10 , який протягом чотирьох діб був незаконно позбавлений волі, сприйняв реально.

Після цього, ОСОБА_16 , справа щодо якого виділена в окреме провадження, прослідував разом з ОСОБА_10 в автобус, що слідував рейсом за маршрутом «Київ - Волгоград», і в 20 годин 30 хвилин 20 червня 2009 року, вони вирушили до м. Волгоград Російської Федерації.

У ході зазначеної поїздки, продовжуючи активно сприяти вчиненню злочину і усувати перешкоди для успішної реалізації злочинного наміру, при перетині в 4.00 годині 21 червня 2009 року державного Україно - Російського кордону в пункті пропуску «Ізварине», ОСОБА_16 , з метою уникнення будь - яких непередбачених обставин, замість ОСОБА_10 , власноруч заповнив його міграційну карту, що дозволило ОСОБА_10 в`їхати на територію Російської Федерації.

Діючи відповідно до раніше досягнутої злочинної домовленістю, в 1.00 годині 21 червня 2009 року ОСОБА_7 на автомобілі «Чері», д/н НОМЕР_1 , в`їхав на територію Російської Федерації через пункт пропуску «Довжанський».

Приїхавши у м. Волгоград Російської Федерації, ОСОБА_16 , на таксі доставив ОСОБА_10 в один зі скверів, де їх, згідно з попередньо досягнутої домовленості, зустрів ОСОБА_7 , якому було передано паспорт ОСОБА_10 .

У другій половині дня 21 червня 2009 року, перебуваючи під наглядом ОСОБА_7 без грошових коштів та будь-яких документів, реально побоюючись за своє здоров`я і життя, ОСОБА_10 підібрав момент і втік від ОСОБА_7 .

О 20.39 годині 22 червня 2009 року ОСОБА_7 і ОСОБА_20 , на автомобілі «Чері», д/н НОМЕР_1 , повернулися на територію України через пункт пропуску «Довжанський».

Добираючись на попутних автомобілях і пішки, ОСОБА_10 27 червня 2009 повернувся у м. Харків та офіційно заявив про злочинну діяльність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і співучасника злочину ОСОБА_16 , справу щодо якого виділено в окреме провадження.

В судове засідання з`явилися: прокурор, обвинувачені, захисники.

Потерпілий і представник потерпілого в підготовче судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить власноручній підпис у явочному листі про обізнаність про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України (в редакції 1960 р.) попередній розгляд справи здійснюється суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, одноособово з обов`язковою участю прокурора. Про день попереднього розгляду справи повідомляються також інші учасники процесу, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні захисниками підсудних адвокатами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. Вказане клопотання мотивовано тим, що досудове слідство по вказаному кримінальному провадженню здійснювалось на російській мові, всі процесуальні документи, в тому числі і обвинувальний висновок складений та проголошений на російській мові, а також тим, що в обвинувальному висновку прокурором зазначено, що разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на спільне вчинення злочинів діяв і ОСОБА_16 . Вказує, що на сьогоднішній день, ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності не притягнутий, відносно нього проводиться судовий розгляд за нормами КПК України в редакції 2012 року, що, в даному випадку, позбавляє можливості суд об`єднати кримінальну справу № 641/2241/14-к та кримінальне провадження № 641/5196/19. Розгляд справи та провадження окремо неможливий, оскільки ОСОБА_16 готовий надавати свідчення по справі №641/2241/14-к але його процесуальний статус згідно норм КПК України ( 1960 р.) в такому випадку можливий лише свідка, що є прямим порушенням права на захист. Також, вважають вказані обставини такими, що свідчать про неповноту та неправильність досудового слідства, яка не може бути усунена у судовому засіданні, а тому вищезазначена кримінальна справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.

Підсудні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання, вважав, що підстави для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування відсутні та вказував, на те, що ОСОБА_16 можливо допитати в даній кримінальній справі як свідка.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 281 КПК України (редакція 1960 р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Постановою Пленума Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» встановлено, що повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України (в редакції 1960р) не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Суд вважає, що підстави наведені захисниками підсудних адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у клопотанні про повернення справи на додаткове розслідування не є такими, що свідчать про неповноту або неправильність досудового слідства.

Так, обвинувальний висновок у вказаній кримінальній справі складений 28.02.2010 року. На той час діяв Кримінально-процесуальний кодекс 1960 року. Згідно ст. 19 КПК України в редакції станом на лютий 2010 року судочинство проводиться української мовою або мовою більшості населення даної місцевості. Ч.3 вказаної статті передбачала, що слідчі і судові документі відповідно до встановленого цим Кодексом порядку вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або іншу мову, якою він володіє.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що а ні під час досудового слідства, а ні у подальшому під час судових розглядів, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заявляли про те, що російська мова для них є не рідною і вони нею не володіють у повному обсязі та не просили перекласти жодний з слідчих або судових документів, надавали пояснення як органу досудового слідства так і суду на російській мові.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає порушення права на захист підсудних в частині не володіння ними мовою судочинства в контексті ст. ст. 19, 45 КПК України ( 1960р). Складання процесуальних документів і обвинувального висновку на російській мові відповідало вимогам ст. 19 КПК України ( 1960р. ) в редакції станом на лютий 2010 року.

Що стосується другої підстави для повернення справи на додаткове розслідування, суд зазначає наступне.

В обвинувальному висновку прокурором зазначено, що разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на спільне вчинення злочину, діяв і ОСОБА_16 . Однак, в самому обвинувальному висновку ОСОБА_16 як обвинувачений не зазначений. Кримінальна справа надійшла до суду відносно двох обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_7 .

Прокурор в обвинувальному висновку зазначив, що 27.02.2010 року відносно ОСОБА_16 кримінальна справа виділена в окреме провадження та обвинувачений ОСОБА_16 оголошений в розшук.

Однак, на час попереднього судового розгляду встановлено, що ОСОБА_16 в розшуку не перебуває, а в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова проводиться розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_16 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (справа № 641/5196/19) де потерпілим вказано ОСОБА_10 .

Кримінальне провадження за обвинуваченем ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 189 КК України перебуває в провадженні судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_22 .

Таким чином, на сьогоднішній день, ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності в порядку визначеному КПК України (в редакції 1960 р.) не притягнутий, а відносно нього проводиться судовий розгляд за нормами КПК України в редакції 2012 року,

Згідно вимог ч. 1 ст. 26 КПК України (в редакції 1960 р.) в одному провадженні можуть бути об`єднані справи по обвинуваченню декількох осіб співучасників вчинення одного чи кількох злочинів.

Однак, виконати вимоги ст. 26 КПК України (в редакції 1960 р.), а саме об`єднати кримінальну справу № 641/2241/14-к та кримінальне провадження № 641/5196/19 суд позбавлений можливості, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_16 проводиться в порядку вимог КПК України в редакції 2012 року.

Розгляд кримінальної справи відносно обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_7 та обвинувального акту відносно ОСОБА_16 окремо неможливий, оскільки ОСОБА_16 можливо допитати у кримінальній справі відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_7 лише у статусі свідка, і навпаки.

Натомість, гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Таким чином, особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставним доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_16 у даній кримінальній справі може мати статус свідка, оскільки ОСОБА_16 є обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення (злочину), який був вчинений разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, а тому, будучи свідком скористався правами фактично підозрюваного у вчиненні злочину (рішення у справі «Сервес проти Франції»).

Крім того, є недопустимим допит ОСОБА_21 та ОСОБА_7 у якості свідків у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_16 , оскільки останні під час судового розгляду одного і того ж кримінального правопорушення (злочину) будуть мати одночасно процесуальний статус і обвинуваченого і свідка.

За таких обставин, суд вважає, що може бути порушено право на захист не тільки ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , а також і ОСОБА_16 .

В п.п.11, 12 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року зазначено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, повернення кримінальної справи на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, а в даному випадку ОСОБА_16 відповідає вимогам кримінального законодавства та є єдиною можливістю об`єднання кримінальних проваджень.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» в п. 3 вказав, що питання про те, чи перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, її призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси. Кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо: вона не була порушена або порушена некомпетентною особою; її розслідування провадила не уповноважена на те особа чи особа, яка підлягала відводу; було порушено вимоги КПК (1001-05, 1002-05, 1003-05) про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення; при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача.

Згідно вимог ст. 244 КПК України в редакції 1960 року за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає одне з таких рішень: 1) про призначення справи до судового розгляду; 2) про зупинення провадження в справі; 3) про повернення справи прокуророві; 4) про направлення справи за підсудністю; 5) про закриття справи; 6) про повернення справи на додаткове розслідування.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 246 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

За клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника суддя вправі повернути справу на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них неможливий.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що зазначені порушення не можуть бути усунені в судовому засіданні, а тому дану кримінальну справу необхідно повернути прокурору Харківської області для організації проведення додаткового розслідування під час якого органу досудового слідства, шляхом виконання слідчих дій, передбачених кримінально-процесуальним законом , слід усунути вищевказані порушення.

Керуючись ст. ст. 244, 246 КПК України (редакція 1960 року), суд,

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 162, ч.1, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 189 КК України - повернути прокурору Харківської області для організації проведення додаткового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд Харківської області протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя -ОСОБА_1