У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2021 року, якою щодо обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Торосово Волосовського району Ленінградської області Російської Федерації, національність українець, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-
-продовжено строк тримання під вартою до 06.12.2021 р. включно

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/914/21 головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 06.12.2021 р. включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.
Стверджує, що судом не було проведено розгляд клопотання прокурора відповідно до вимог ст. 18 КПК України.
Також, на думку захисника сторона обвинувачення взагалі не довела наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що прокурором був пропущений строк подачі клопотання про продовження застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Центральним районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 12 жовтня 2021 року.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно нього не зникли, а тому подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки не можливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також суд прийшов до висновку що ризик, передбачений ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності не зник та продовжує існувати.
Даний висновок, виходячи з наданих матеріалів, колегія суддів вважає вірним.
У рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 року Конституційний Суд України наголосив, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Так, як слідує із наданих матеріалів провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, спосіб та характер вчинення даного тяжкого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який до затримання офіційного місця роботи не мав, не одружений, не має стабільного джерела доходів, є підстави вважати про існування та не зменшення на даний час ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За такого, доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є неприйнятними.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить апелянт в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі.
Зазначене захисником, що у обвинуваченого наявне постійне місце проживання, де він проживав з громадянською дружиною, і за місцем реєстрації проживають його батьки, а отже у обвинуваченого існують соціальні зв`язки, суттєво не зменшує наявні ризики і більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Вищезазначені захисником обставини не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого до вчинення злочину, а тому не зможуть гарантовано мінімізувати встановлені судом наявні ризики.

Зазначене апелянтом, що клопотання прокурора було подано з пропуском строку є безпідставним, оскільки, як вбачається з копії клопотання прокурора, дане клопотання складено та датовано 01.10.2021р., а отже в строк передбачений п. 20-5 Розділу 11 «Перехідні положення», в суд воно зайшло 04.10.2021р. тобто в перший день після двох вихідних.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 7, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 06.12.2021 р. залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: