ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2969/21 Справа № 210/1010/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004023 від 26 грудня 2013 року, за апеляційною захисника ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Глазок, Мичуринського району, Тамбовскої області, Росія, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Окрім того, вирішено питання про долю речових доказів.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 22.02.2008, будучи в нетверезому стані, близько 15:30, прийшов до своєї знайомої ОСОБА_9 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 , де двері квартири йому відкрила неповнолітня дочка його знайомої - ОСОБА_10 . Дізнавшись від останньої, що ОСОБА_9 відсутня дома, він під приводом випити води зайшов до приміщення квартири, і переконавшись у відсутності сторонніх осіб, достовірно знаючи, про те, що ОСОБА_10 є неповнолітньою, вирішив вступити з нею в статеву близькість, про що їй повідомив. Однак, ОСОБА_10 не маючи бажання вступати в статеву близькість з ОСОБА_6 , спробувала йому протистояти. При цьому, ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу та погрози насильством проти її волі, відвів ОСОБА_10 в спальну кімнату, і з силою штовхнув на ліжко, після чого зняв з неї одяг, чим придушив у неповнолітньої волю до опору.
Таким чином, подавив волю до спротиву неповнолітньої ОСОБА_10 . ОСОБА_6 зґвалтував її, після чого з місця злочину зник.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 .
Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на незаконність рішення суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставне незадоволення клопотань захисту про допит свідків й недопустимість доказів у провадженні.
Так, захисник вказує, що суд визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не надав жодної оцінки покликам сторони захисту щодо того, що потерпіла могла обмовити обвинуваченого, та жодними доказами не підтверджується сам факт зґвалтування потерпілої і застосування до неї фізичного та психологічного примусу, оскільки на тілі потерпілої не було жодних тілесних ушкоджень та вона не здійснювала опору. До того ж, на переконання захисника, суд проявив упередженість в дослідженні доказів, й безпідставно не визнав недопустимим доказом повторну експертизу біологічних речовин на білизні потерпілої, через порушення слідчим порядку пакування речових доказів, зокрема їх самостійне перепакування. З огляду на наведені обставини, захисник вказує на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів у провадженні, внаслідок чого обвинувачений підлягає виправданню.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Обвинувачений ОСОБА_6 хоча вину у вчиненому не визнав, однак не заперечував, що в лютому 2008 року перебував в квартирі знайомої наодинці з її неповнолітньою донькою - потерпілою. При цьому, не заперечував і факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями потерпілої та свідків.
Так, з показів потерпілої видно, що вона дійсно сама впустила обвинуваченого до квартири, бо була з ним знайома та він раніше часто приходив до них додому й до неї раніше не чіплявся. Однак, того дня, він почав її хапати за одяг та, погрожуючи фізичним насиллям, згвалтував її. Разом з цим, вона зазначила, що не чинила опору, оскільки злякалася того, що говорив обвинувачений, а після того, що сталося вона, злякавшись, що він залишиться, пообіцяла, що нікому не розповість і під вигаданим приводом вийшла з квартири, й поїхала до матері на роботу.
Свідок ОСОБА_9 підтвердила покази потерпілої та зазначила, що після того, як її донька їй все розповіла, вони невідкладно поїхали до відділу міліції, написали заяву, й здали аналізи.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
З протоколу огляду місяця події з фототаблицею від 22.02.2008, видно, що було оглянуто та зафіксовано місце події, виявлені речові докази, сліди, тощо.
Відповідно до протоколу огляду та вилучення одягу від 25.02.2008 видно, що було, зокрема, вилучено сорочку, коричневого кольору в білу клітинку, яка була на обвинуваченому в день скоєння злочину, й на якій у подальшому було виявлено біологічні сліди походженням від потерпілої.
Постановою про визнання та долучення до справи речових доказів, було визнано речовими доказами: жіночих трусів, сорочки коричневого кольору, зразків крові та слини ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .
Разом з цим, судом задля усунення будь-яких сумнівів щодо допустимості цих доказів, за клопотанням сторони захисту, було допитано слідчого ОСОБА_11 , який підтвердив законність проведення вказаних слідчих дій.
З висновків експертів №17 від 22.02.2008 та № 837 (5-п) від 31.03.2008, видно, що в тампоні з піхви потерпілої виявлено одиничні сперматозоїди в одиничних полях зору, що не виключає можливість звершення закінченого статевого акту. Відповідно до висновку експерта № 45 від 11.04.2008, зокрема, на трусах, наданих для дослідження, виявлена сперма, походження якої не виключається від ОСОБА_6 .
Водночас, згідно з висновком експерта № 235 від 25.04.2008 на чоловічій сорочці, яка належить ОСОБА_6 , встановлено наявність клітин піхвового епітелію. При визначенні групової приналежності клітин в слідах на сорочці виявлено антиген В, властивий ОСОБА_10 .
До того ж, висновком судової генетико-молекулярної експертизи №8-933 від 24.01.2020, підтверджено, що генетичні ознаки біологічних слідів на трусах містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_6 , генетичні ознаки біологічних слідів на сорочці (об`єкт №4) містять домінуючі ознаки жіночої генетичної статі, яка збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт №2); генетичні ознаки біологічних слідів на сорочці (об`єкт №5) походять від особи жіночої генетичної статі та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт №2).
Окрім цих доказів, з постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від Дніпропетровської області 31.07.2008 слідує, що ОСОБА_6 було оголошено в розшук та, згідно з протоколом від 22.11.2019, було затримано за підозрою у скоєнні цього злочину, що дає суду підстави вважати, що обвинувачений, розуміючи вчинення ним злочину, й суворість покарання, намагався уникнути відповідальністі за скоєнне.
Отже, надаючи оцінку вищенаведеним доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не убачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про фальсифікацію доказів у провадженні, через перепакування речових доказів слідчим, є непереконливими, а судом першої інстанції цим обставинам надана належна оцінка, з чим погоджується і апеляційний суд, й розцінює їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне, оскільки винуватість обвинуваченого підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів та жодних доказів на підтвердження звернення ним до уповноваженого органу зі скаргами на дії працівників поліції апеляційному суду надано не було.
До того ж, сам факт перепакування речових доказів не може слугувати безумовною підставою для визнання висновку судової генетико-молекулярної експертизи №8-933 від 24.01.2020 недопустимим доказом та скасування вироку суду.
Не заслуговують на увагу також і доводи обвинуваченого про безпідставність врахування судом показів потерпілої та свідка, оскільки їх покази є логічними, послідовними та узгоджуються між собою й підтверджують факти та обставини, які є необхідними для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, підстав для обмовляння потерпілою обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.
Всі інші викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи були предметом перевірки судом першої інстанції та їм надана належна оцінка, інших доказів на підтвердження їх обгрунтованості стороною захисту суду апеляційної інстанції надано не було.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85, 86, 87 КПК України, свідчили про необхідність визнання доказів у провадженні недопустимими або неналежними, також не встановлено.
Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за обставин, викладених у скарзі, не має.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Також, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом покарання обвинуваченому в межах санкції інкримінованого злочину, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, тривалий час переховувався від органів досудового розслідування та суду, а також відсутності обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, у виді позбавлення волі, й на переконання апеляційного суду саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховування обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4