Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6338/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005077 від 07.12.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2021 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі прокурор, вирок суду в частині призначення покарання, просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 3 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.71 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 25.06.2018 року із застосуванням ст.72 КК України та призначити обвинуваченому до відбуття остаточне покарання у виді 3 місяців 15 днів арешту. Вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом не прийнято до уваги обставину, яка обтяжує покараннярецидив злочину. Посилається на те, що звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції недостатньо обґрунтовано висновок, про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2021 року ОСОБА_7 засуджено за ст.389 ч.2 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком суду частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 25.06.2018 року із застосуванням ст.72 КК України та призначено до відбуття остаточне покарання у виді 1 року 10 днів обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням впродовж одного року.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 судом покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Як визнав суд, 02.08.2018 ОСОБА_7 поставлений на облік в Корольовському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області, 08.08.2018 року йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також попереджено про необхідність дотримання правил і обмежень, передбачених ст. 37 КВК України, відповідно до якої, засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.

Цього ж дня, 02.08.2018, заступником начальника Корольовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області видано ОСОБА_7 направлення до КП «ВЖРЕП № 4» для відбування з 09.08.2018 покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком суду.Одночасно ОСОБА_7 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 389 ч. 2 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_7 з 09.08.2018 не приступив до відпрацювання громадських робіт, за що 20.08.2018 працівником уповноваженого органу з питань пробації було застосоване застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності. Після отримання застереження ОСОБА_7 не приступив до відпрацювання громадських робіт, на виклики органу пробації не з`являвся, тобто ОСОБА_7 умисно, без поважних причин не виконував обов`язку у вільний від роботи час безкоштовно виконувати суспільно корисні роботи протягом встановлено вироком суду строку.

Заслухавши доповідача, прокурора який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, обвинуваченого про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального проступку стверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і є обґрунтованим, а його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, кваліфіковано правильно.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що він негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря наркоголога та психіатра не перебуває, має захворювання, щиро розкаявся та сприяння у розкритті кримінального правопорушення, рецидив злочину, досудову доповідь, та призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, а на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не достатньо врахував, що обвинувачений був раніше засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 185 ч.1, ч.2ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, однак на шлях виправлення не став, ухилився від відбування вказаного покарання, негативно характеризується за місцем проживання, рецидив злочину.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є не достатньо вмотивованим, а призначене ОСОБА_7 покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про його особу та обставинам, що обтяжують покарання.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливо в умовах його ізоляції від суспільства, тому вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, необхідно скасувати та постановити новий вирок, при цьому враховуючи, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 185 ч.1, ч.2ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, однак на шлях виправлення не став, ухилився від відбування вказаного покарання, негативно характеризується за місцем проживання, рецидив злочину, на обліку у лікаря наркоголога та психіатра не перебуває, має захворювання, щиро розкаявся та сприяв у розкритті кримінального проступку, досудову доповідь, а тому призначає йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту, а на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду із застосуванням ст. 72 КК України, враховуючи, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2021 року, щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 3 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком суду, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 25.06.2018 року, і до відбуття ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді 3 місяців 15 днів арешту.

В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: