Справа № 573/1473/21
Номер провадження 1-в/573/57/21
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

заявника: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про включення строку перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у строк попереднього ув`язнення,

в с т а н о в и в :
01 вересня 2021 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про включення у строк попереднього ув`язнення строку перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» під час перегляду вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами з 14 лютого 2019 року по теперішній час на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали. Додатково ОСОБА_4 зазначив, що до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» прибув 14 лютого 2019 року на підставі ухвали Білопільського районного суду для розгляду його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. На даний час аналогічна справа перебуває на розгляді в Зарічному районному суді м. Суми. А тому, на підставі п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахуванню у строк попереднього ув`язнення підлягає строк передування його в установі попереднього ув`язнення з 14 лютого 2019 року по теперішній час з розрахунку, що одному дню відповідає два дні позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_4 , зазначивши, що період перебування засудженого у слідчому ізоляторі на час розгляду справи про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами не є попереднім ув`язненням, а відтак, підстави для застосування відносно нього положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року відсутні.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 94, п. «з» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України (у редакції Закону 1960 року), ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 185 КК України (у редакції Закону 2001 року), на підставі ч. 1 ст. 42 КК України (у редакції Закону 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди (а. с. 45-50).

Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 29 березня 2005 року вказаний вирок залишений без змін, у зв`язку з чим набрав законної сили (а. с. 51-52).

Після цього обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 звернутий до виконання, у зв`язку з чим 04 вересня 2005 року засуджений направлений для відбування покарання до ДУ «Замкова виправна колонія» Хмельницької області, а 14 лютого 2019 року останній прибув з вказаної установи виконання покарань до Сумського слідчого ізолятора для забезпечення участі у судовому розгляді кримінального провадження за його заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (а. с. 30).

У подальшому, засуджений ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду із клопотаннями про вирішення питань, які виникали під час виконання вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, у зв`язку з чим, тимчасово залишається в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

У своєму клопотанні ОСОБА_4 просить включити строк його перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» з 14 лютого 2019 року по теперішній час у строк попереднього ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

У разі засудження особи до покарання у вигляді позбавлення волі, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання за правилами, встановленими ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. 104 постанови від 29 серпня 2018 року (справа №663/537/17; провадження №13-31кс18), якщо особа вчинила злочин у період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII (зворотна дія Закону №838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, попереднє ув`язнення означає перебування особи за умов ізоляції від суспільства до набрання вироком законної сили.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 09 листопада 2018 року (провадження №51-4145км18), стадія перегляду за нововиявленими обставинами має свої спеціальні завдання, а саме перевірку законності та обґрунтованості судових рішень, які набрали законної сили, а не розгляд обвинувачення по суті.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року (провадження №51-9834 кмо 18), де зазначено, що предметом судового розгляду в порядку провадження за нововиявленими обставинами виступає не обвинувальний акт, а судове рішення, зокрема вирок суду, що набрав законної сили, яким установлено наявність чи відсутність винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року відносно засудженого ОСОБА_6 набрав законної сили 29 березня 2005 року. Після набрання вироком законної сили припинилося і попереднє ув`язнення, як запобіжний захід.

Враховуючи викладене, вимога засудженого ОСОБА_6 про включення йому строку перебування в умовах слідчого ізолятора під час розгляду справи про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами в строк попереднього ув`язнення є безпідставною.

Разом з цим, суд відмічає, що засуджений ОСОБА_4 ставить питання про зарахування строку його перебування у Сумському СІЗО з 14 лютого 2019 року у строк попереднього ув`язнення на підставі Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким внесені зміни до ч. 5 ст. 72 КК України. Проте, як зазначалося вище, вказана норма закону не передбачає порядку зарахування часу перебування в слідчому ізоляторі у строк попереднього ув`язнення. Навпаки, нею регламентовано порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Таким чином, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про включення строку перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» в строк попереднього ув`язнення слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того, суд звертає увагу, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, яким ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, набрав законної сили 29 березня 2005 року. З 04 вересня 2005 року йому визначено місце відбування покарання Державну установу «Замкова виправна колонія» Хмельницької області.

Державна установа «Сумський слідчий ізолятор» відповідно до вимог статей 11, 18, 89 КВК України не є місцем відбування покарання для засудженого ОСОБА_4 , а є місцем тимчасового перебування.

Згідно вимог частини 3 статті 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Оскільки клопотання засудженого подане в порядку виконання вироку, то відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України воно підлягає розгляду місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто Ізяславським районним судом Хмельницької області, на території якого знаходиться ДУ «Замкова виправна колонія», а не Білопільським районним судом Сумської області. У зв`язку з цим, суд роз`яснює засудженому право на звернення з відповідним клопотанням до вищевказаного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 72 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про включення строку перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» в строк попереднього ув`язнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя