Справа №463/7283/20
Провадження №1-кп/463/252/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 18 липня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, має на утриманні малолітніх дітей 2015, 2018 років народження, судимого вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 1 липня 2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, зареєстрованого за адресою: Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Комарівці, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 122 України, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2020 року приблизно об 13:00 годині в обвинуваченого ОСОБА_4 , який знаходився за адресою АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого він наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді зламу коронкової частини 25 та 23 зубів на які кріпиться протез.

В подальшому обвинувачений взявши в праву руку камінь, намагався нанести удар ОСОБА_5 , однак останній для того, щоб захистись виставив вперед ліву руку. Після цього, ОСОБА_4 схопив руками ОСОБА_5 за кисті двох рук та наніс ще декілька ударів в область тулуба та рук потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_5 , отримав ушкодження у вигляді перелому другої п`ясної кістки правої кисті, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що 17 липня 2020 року приблизно в обід разом з потерпілим перебували біля церкви на вул. Новознесеньскій, 34 в м. Львові, де отримували обід для безхатченків. Тоді в них виник конфлікт, під час якого він наніс йому удар кулаком в щелепу. Після цього, взяв камінь і спробував вдарити потерпілого, однак він захищався. Тоді зловив потерпілого за руки наніс кілька ударів калами та ногами по потерпілому, куди точно не пригадує. Розкаявся, просив суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а вважаються встановленими судом.

Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_5 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження по ознаці тривалого розладу здоров`я, а його дії за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковано вірно.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше судимий вироком Садгірського районного суду м. Чернівці за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривеньта обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, яка просила призначити покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбуття такого з випробуванням, відношення обвинуваченого до вчиненого,перебування останнього в розшуку, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 1 липня 2021 року, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання відповідно до вимог ст. 57, ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також соціальної реабілітації.
Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі у кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 1 липня 2021 року, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) років обмеження волі у кримінально-виконавчій установі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ DVD-R диск марки «Kaktuz» - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1