ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2597/21 Справа № 178/751/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №00000 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Преображенка Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 26.10.2018 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14 жовтня 2021 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 90 800 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти власності, вчинення яких інкриміновано в період іспитового строку, а також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, не має стійких соціальних зв`язків.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є реальними, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім цього, суд першої інстанції вважав заставу у розмірі 90 800 гривень такою, що відповідає вимогам ст. 182 КПК України та підстави для зменшення її розміру відсутні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово або визначити заставу у меншому розмірі.
В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки, на його думку, вони в межах даного кримінального провадження повністю відсутні.
Крім того, вказує, що судом не оцінено в сукупності всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, цивільної дружини та двох малолітніх дітей на його утриманні.
Вказане, на думку захисника, свідчить про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово у повному обсязі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважали ухвалу суду необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.
Прокурор будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або про поважність причин неприбуття до апеляційного суду не надходило, що не перешкоджає проведенню апеляційного перегляду, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000015 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
В судовому засіданні судом постановлено на розгляд питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які також були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин, незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжких злочинів проти власності, за які законом України про кримінальну відповідальність, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 після повідомлення йому про підозру ухилявся від явки до органу досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а тому такий ризик є наявним та повністю обґрунтованим.
Стосовно наявності ризику, передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, то суд апеляційної інстанції вважає його обґрунтованим, оскільки обвинувачення, в тому числі, ґрунтується на їх показаннях, тоді як вони ще не допитані в судому засіданні, а їхні показання можуть бути доказами тільки за умови безпосереднього їх допиту в суді (ст. ст. 23, 95 КПК України), а тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є цілком обґрунтованим у даному випадку, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, в тому числі й за аналогічні кримінальні правопорушення та під час іспитового строку йому інкримінується вчинення нових злочинів проти власності, що вказує на його схильність до протиправної поведінки.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , які є тяжкими. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Апеляційний суд врахувує й обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме те що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, має постійне місце мешкання.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, не зменшились та не перестали існувати.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо тієї обставини, що ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи встановлено, що останній офіційно не працевлаштований та не має постійного та легального джерела доходу.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 16 серпня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4