Справа № 466/2923/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/647/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и л а :
ухвалою Шевчеківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року задоволено спільне клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Звільнено засудженого ОСОБА_7 , з місць позбавлення волі умовно - достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 6 днів.
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного клопотання начальника ДУ «Личаківська ВК№30» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації ЛМР про звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання, у порядку ст. 81 КК України, щодо засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала є незаконною, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідност. висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 94, 370 КПК України, не надано належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясовано всі обставини справи, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.
Повідомляє, що наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання трьох заохочень не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, окрім того 25 липня 2019 року ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 КВК України - як такому, що не став на шлях виправлення; 28 травня 2020 року у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України як небажаючому.
Окрім того судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, вчиняв нові злочини під час іспитового терміну, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення та задовольняючи його, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, встановленого порядку відбування покарання не порушував, стягнень немає, заохочувався три рази, бере активну участь в роботах з благоустрою установи та відділення, а тому суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.
Поміж тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, а саме, наявність у ОСОБА_7 лише трьох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 17 листопада 2017 року, окрім того засудженому ОСОБА_7 25 липня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 КВК України - як такому, що не став на шлях виправлення та 28 травня 2020 року у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України як небажаючому, що свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.
Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності. Вчиняв нові злочини під час іспитового терміну, при застосуванні якого йому було надано шанс виправитися, належних для себе висновків не зробив та повторно вчиняв умисні корисливі злочини.
На переконання апеляційного суду, строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, адже його кінець припадає на 17 листопада 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення враховуються у сукупності всіобставини за весь період перебування у виправній установі.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні спільного клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а спільне клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишенню без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2021 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні спільного клопотання начальника установи - начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4