Справа №127/5312/22
Провадження №1-кп/127/104/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеконференцзв`язку в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2019 за № 0000348,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК).

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні було призначене на 11.30 год. 03.03.2022, однак усі учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились. До відкладення судового розгляду справи прокурор заявив клопотання про продовження застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в складі організованої злочинної групи, не має стійких соціальних зв`язків, може ухилятись від явок до суду, а також іншим чином перешкоджати встановленню об`єктивної істини у справі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає за неможливе провести підготовче судове засідання, не заперечував проти вирішення питання щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, однак вважає, що ризики, наведені прокурором, не доведені відповідними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора. Натомість зауважив, що виконання процесуальних обов`язків можливе і за умови застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Слід при цьому зауважити, що частиною першою статті 315 КПК визначено, що якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Аналіз приписів наведених правових норм свідчить, що вирішення питання щодо запобіжних заходів можливе лише після ухвалення судом рішення про призначення справи до судового розгляду відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 314 КПК. Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з введенням військового стану Україна повідомила про відступ від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому суд вважає за доцільне вирішити клопотання прокурора щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу до ухвалення відповідного судового рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з частиною першою статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Представник сторони обвинувачення вищезазначених вимог кримінально-процесуального закону щодо форми, порядку звернення з відповідним клопотанням не дотримався. Разом з тим, суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 спливає 06.03.2022. Суд при цьому враховує, що сторона захисту не наполягала на відкладенні розгляду заявленого клопотання, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час судове слідство не завершене, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отже, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ненасильницького особливо тяжкого злочину. Разом з тим, суд враховує, що доводи прокурора про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків належним чином не доведені. Також суд враховує, що не доведені відповідними доказами твердження прокурора про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може перешкоджати з`ясуванню обставин справи. При цьому суд враховує, що згідно з обвинувальним актом інкриміноване ОСОБА_5 діяння було вчинене з 10.09.2014 по 03.10.2022. З обвинувального акта також випливає, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені 05.08.2019. відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 протягом зазначеного часу ухилявся від досудового розслідування суду не надані. Натомість захисник обвинуваченого надав суду відомості про сімейний стан обвинуваченого, наявність постійного місця проживання останнього. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження суд вважає, що прокурор не довів, що забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків можливе лише за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Натомість суд вважає, що забезпечення виконання таких обов`язків можливе за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Вирішуючи питання щодо тривалості часових обмежень, які необхідно застосувати до обвинуваченого, суд вважає за доцільне зауважити таке. У зв`язку з введенням військового стану, про що суд зазначив вище, у м. Вінниці введена комендантська година з 22:00 год. до 7:00 год. наступної доби. Тому суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого часові обмеження в межах, що не перевищують встановленої комендантської години.

Крім того, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 КПК.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22.00 години до 07.00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно з моменту отримання належним чином завіреної копії судового рішення.
Строк дії ухвали складає 60 днів, з 03 березня 2022 року до 23.59 години 01 травня 2022 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: