ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 648/1114/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/728/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна покарання більш
У Х В А Л А
іменем України
17 серпня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
засудженого 26.05.2015 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Початок строку: 13.03.2015 року, кінець строку: 02.05.2023 року.

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі. В обгрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув 1/2 частину строку покарання, працевлаштований, останнє стягнення ним було отримано 06.07.2018 року, після якого засуджений отримав 5 заохочень, з урахуванням яких суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що відповідно до вимог ст.82 КК України під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінку засудженого під час його відбування, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів, про що зазначено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Крім того, він формально відбув необхідну частину покарання відповідно до положень п.3 ч.4 ст.82 КК України, оскільки у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.09.2014 по 20.11.2014 та з 13.03.2015 по 10.09.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст. 72 КК України. Під час відбування покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» засуджений допустив 6 порушень режиму утримання, заохочення ОСОБА_7 почав отримувати через 2 роки як прибув до вказаної колонії. Апелянт зауважує, що відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. Відповідно до вимог вказаної норми обов`язком засудженого є і дотримання правомірних та ввічливих відносин з представниками адміністрації установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, а також участь в роботах з благоустрою. При цьому засуджений працевлаштований нетривалий час. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.123, 127 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті. Зазначає, що поведінка засудженого більш пов`язана з намаганням пристосуватись до режиму утримання з метою його зміни, а не дійсним ставленням його до додержання правил поведінки та праці. Прокурор наголошує про те, що засуджений, маючи на особистому рахунку грошові кошти, не вжив жодних заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, завданої злочином.
Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, доводи засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених. Під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, судом має бути враховано не лише фактичний строк відбутого покарання та дані про поведінку засудженого, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді заяви зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, утримуючись у слідчому ізоляторі міста Херсона, засуджений ОСОБА_7 порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.
У Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» ОСОБА_7 відбуває покарання з 30.09.2015 року. За весь час перебування в установі 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму утримання, має 8 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Закінчив навчання у Дар`ївському навчальному центрі (№ 10) та отримав професії «слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», «швачка». 26.09.2019 року ОСОБА_7 був переведений до дільниці соціальної реабілітації державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)», де зарекомендував себе наступним чином: був працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «ТПК «Херсонський ливарний завод», порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускав. На теперішній час працевлаштований на об`єкті ТОВ «ЕПОХА». Виконує роботи із благоустрою дільниці. Засуджений по відношенню до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Дотримується вимог санітарії та особистої гігієни. На профілактичних обліках не перебуває. ОСОБА_7 за період з квітня 2020 року по березень 2021 року отримав заробітну плату на загальну суму 29186,93 грн., відраховано на утримання колонії 5190,45 грн.

Засуджений ОСОБА_7 відбув 1/2 частини призначеного строку покарання 02.11.2018 року.

На підставі цих даних суд дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення, а тому йому слід замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 01 день.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без повного дослідження всіх обставин справи.

Так, поза увагою суду залишено те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до матеріалів справи, а саме змісту характеристики, ОСОБА_7 перебував у розшуку з 21.01.2015 по 13.03.2015 року. В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 знаходиться з 16.03.2015 року. Заохочення почав отримувати з 2017 року, при цьому 6 разів порушував умови утримання, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Відбув 1/2 частини призначеного строку покарання, що стало підставою для розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України за рахунок заліку у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 13.09.2014 по 20.11.2014 та з 13.03.2015 по 10.09.2015 року згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 05.12.2016 року. З квітня 2020 року по березень 2021 року засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований, отримав за весь період заробітну плату на загальну суму 29186,93 грн. За весь час відбування покарання отримав 8 заохочень за виконання обов`язків та дотримання правил поведінки, що відповідно до вимог ст.107 КВК України є обов`язком засудженого.

Матеріалами справи не підтверджено даних про участь засудженого ОСОБА_7 в програмах диференційованого виховного впливу та участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті.

Засуджений ОСОБА_7 закінчив навчання у Дар`ївському навчальному центрі (№ 10) та отримав професії «слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», «швачка».
26.09.2019 року він переведений до дільниці соціальної реабілітації.
13.11.2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в заміні невідбутої частині покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.
26.05.2020 року відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.
З установленого випливає, зокрема відомостей про вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину, перебування протягом 3 місяців в 2015 році в державному розшуку, досягнення строку відбуття необхідної частини покарання для вирішення питання про застосування пільги за рахунок заліку у строк покарання строку попереднього ув`язнення, наявності лише 8 заохочень за весь час перебування в місцях позбавлення волі, що вагомо не перевищують кількість 6 порушень вимог режиму утримання та притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності, відомостей про незначний проміжок часу працевлаштування ОСОБА_7 , не можна дійти висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, наявні підстави вважати, що він лише пристосувався до умов відбування покарання.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність позитивної характеристики та певної кількості заохочень у засудженогоОСОБА_7 самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, враховуючи те, що засуджений багаторазово порушував вимоги режиму утримання, а заохочення почав отримувати лише незадовго до настання права на звернення про застосування до нього передбачених законом пільг.

Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про тяжкість вчиненого особою злочину, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою довів, що став на шлях виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Указане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не став на шлях виправлення в обсязі достатньому для застосування положень ст.82 КК України.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року, якою задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3