12.05.2021 Справа № 756/4915/21

Справа №756/4915/21
Провадження №1-кс/756/833/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

У С Т А Н О В И В :
Заявник ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, скаргу просила задовольнити, зазначила про те, що посанова про закритя кримінального провадження прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у їх сукупності.
Прокурор надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, просив відмовити у задоволенні скарги.
Дослідивши матеріали скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги по суті, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню.
ОСОБА_3 визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні та 11.04.2017 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 вручено пам`ятку ОСОБА_3 про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
20.03.2021 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві прийнято постанову про закриття кримінального провадження.
Вимогами ст.2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з ч. 1ст. 9 КПК України, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування,слідчий, інші службові особи органів державної влади, під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті , що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Проте, закриваючи кримінальне провадження, орган досудового розслідування зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження №0001140 від 05.02.2015 вбачається, що 14.06.2017 та 15.11.2018 прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 в порядку ст. 36 КПК України надано вказівки слідчому щодо проведення слідчих (розшукових) дій, але жодної слідчої (розшукової) дії, вказаної процесуальним керівником, виконано не було, зокрема, не проведено одночасні допити ОСОБА_3 з раніше допитаними свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; не допитані повторно потерпіла ОСОБА_3 , свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не здійснено слідчих дій, направлених на встановлення інших осіб, які могли стати очевидцями кримінального правопорушення, тощо.

Крім того, у резолютивній частині постанови зазначено про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001140 від 05.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, проте не зазначено підставу закриття з посиланням на відповідний пункт статті 284 КПК України.

З урахуванням наведеного, а також того, що під час розгляду вказаної скарги доводи заявника не були спростовані, проаналізувавши наведені норми законодавства та конкретні обставини даної скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги та скасування постанови начальника слідчого відділення СВОболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 20.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 05.02.2015, як передчасної та необґрунтованої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 9, 91, 110, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві від 20.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 05.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, задовольнити.

Постанову начальника слідчого відділення СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 20.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 05.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1