Справа № 206/2343/21
Провадження № 1-кс/206/220/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання дізнавача СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000118, внесеного 01 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

за участю:

дізнавача ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання дізнавача СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 31 травня 2021 року до чергової частини ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від Управління патрульної поліції про те, що під час патрулювання території Самарського району, а саме біля будинку 3 по вулиці Океанській в місті Дніпрі було зупинено автомобіль Nissan, моделі Almera, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , в ході огляду транспортного засобу було виявлено ознаки підробки номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу. 31 травня 2021 року дізнавачем СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_4 транспортний засіб Nissan, моделі Almera, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи своє клопотання дізнавач зазначає, що зазначений автомобіль є речовим доказом кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди зміни агрегатів та вузлів, у зв`язку з чим щодо останнього планується в майбутньому провести відповідне експертне дослідження задля встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадження, що в свою чергу зумовлює необхідність у збереженні такого речового доказу шляхом накладенні арешту на останній, а також на документи, які підтверджують право власності на таке майно, адже існують реальні ризики пошкодження та відчуження майна зазначеного у клопотанні.

Дізнавач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, просив повернути вилучений в нього транспортний засіб, пояснив, що номера могли пошкодитись в процесі експлуатації транспортного засобу.

Заслухавши думку учасників справи та дослідивши подані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 01 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, кримінальне провадження №0000118, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України (а. с. 5).

Відповідно до протоколу огляду від 31 травня 2021 року, під час огляду виявлено та вилучено автомобіль Nissan, моделі Almera, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 9-12).

Постановою дізнавача СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні від 01 червня 2021 року транспортний засіб Nissan, моделі Almera, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а. с. 13).

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є різновидом заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини 3 казаної статті у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання дізнавача про арешт майна, виходячи з наступного.

Вимога кримінально-процесуального законодавства в частині доведення необхідності арешту, а також наявності ризиків передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України є імперативною та такою, що одночасно дозволяє задовольнити потреби досудового розслідування, а також належним чином забезпечити права власників майна щодо якого планується застосувати відповідних захід забезпечення кримінального провадження.

Так, в клопотанні дізнавача визначені ризики з числа визначених у абз. 2 ч. 1 ст. 170 КУпАП, зокрема це ризики зникнення, втрати, пошкодження майна. Проте, дізнавач в своєму клопотанні жодним чином не обґрунтовує дійсність таких ризиків, а лише посилається на них, що вказує формальних характер визначення таких ризиків.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду від 31 травня 2021 року об`єктивним чином не вбачається, що номера вузлів та агрегатів транспортного засобу дійсно підроблялись, як це зазначено у клопотанні дізнавача, з врахуванням того, що на фотознімках, до протоколу номера співпадають з зазначеними номерами у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а власником майна зазначено, що табличка з номером кузову пошкоджена в ході експлуатації автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369, 370, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000118, внесеного 01 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді у відповідності до ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1