Номер провадження: 11-сс/813/1236/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2021 по кримінальному провадженню №0000793 від 14.08.2020, якою відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в станиці Кущевська, Кущевського району, Краснодарського краю, РФ, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування обраного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.06.2019 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 23 години по 06 годину наступної доби, зобов`язавши підозрюваного не залишати в зазначений час приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладених на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язків обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме з 02 серпня 2021 року, та становить два місяці.

Мотивуючи відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обираючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що прокурором доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, однак поведінка підозрюваного, поза розумним сумнівом свідчить про відсутність у підозрюваного мети переховування від слідства та суду, та фактично нівелює існування на даному етапі досудового розслідування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органу досудового розслідування та суду. Доводи прокурора про наявність ризику можливого впливу на потерпілих та свідків, слідчий суддя визнає такими, що зі спливом часу значно зменшились, оскільки свідки у кримінальному провадженні на теперішній час вже допитані.

Слідчий суддя вважав, що існування ризиків можливих спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також впливу на свідків та потерпілих, в цілому не виключається, але ці ризики, на думку слідчого судді, є незначними, а тому, з урахуванням фактичних обставин справи, не дають достатніх законних підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурором не доведено, що відносно підозрюваного не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під варто.

Ризик знищення або спотворення підозрюваним будь-яких речей та документів, то його існування є незрозумілим, оскільки прокурором, не доведено, які саме документи впродовж строку досудового розслідування не встановлені слідством та можуть бути знищені підозрюваним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що слідчим суддею не прийнято до уваги, що:
- ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за попередньою змовою групою осіб, деякі з яких не встановленні та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, а саме правопорушення призвело до заподіяння шкоди державі в особливо великих розмірах;
- підозрюваний не сприяє встановленню всіх обставин кримінального правопорушення та осіб, які приймали участь у його вчиненні;
- досудовим розслідуванням, з огляду на зазначені вище обставини доведена наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та єдиним запобіжним заходом, який зможе запобігти зазначеним ризикам є тримання під вартою.
Посилаючись на наведені доводи, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 та відносно ОСОБА_9 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
До суду апеляційної інстанції захисником ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він не погоджуючись з доводами останнього, вважав рішення слідчого судді правильним, а увалу такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя суду 1-ої інстанції зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги в частині не обґрунтованості застосування домашнього арешту відносно підозрюваного, є надуманими і суперечать фактичним обставинам справи.

Приймаючи до уваги те, що прокурором не оспорюється обґрунтованість підозри, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вона знайшла своє підтвердження під час розгляду клопотання слідчим суддею, а тому ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, яке було ввірене особі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В свою чергу, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею вірно зазначено, що ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування є мізерно малий, оскільки останній маючи реальну можливість подальшого перебування на території іншої держави, у разі існування мети бути не притягненим до кримінальної відповідальності на території України, міг не повертатися в Україну, але самостійно та добровільно, прибув до м. Одеси за місцем знаходження органу досудового розслідування з метою явки до слідчого та суду.

В тому числі підозрюваний з`явився і до суду апеляційної інстанції для розгляду клопотання прокурора, в якому ставиться питання про погіршення його становища, що вказує на ефективність застосованого слідчим суддею відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи прокурора з приводу неврахування слідчим суддею обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_9 , а також тяжкості можливої міри покарання, що може бути йому призначена у разі визнання його винним, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та були взяті до уваги слідчим суддею і знайшли своє відображення в мотивувальній частині ухвали.

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася, а після численних допитів свідків він перестає бути визначальним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 95 КПК України, суд, у разі направлення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 до суду, останній буде обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Окрім того, слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що ризик можливого впливу на потерпілих та свідків, визнає такими, що зі спливом часу значно зменшився, оскільки свідки у кримінальному провадженні на теперішній час вже допитані.

Колегія суддів знаходить обґрунтованим посилання слідчого судді на те, що запобігти ризику можливого впливу підозрюваного на інших учасників кримінального провадження можливо шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримання від спілкування з цими особами, які мають бути визначені слідчим та прокурором, а також судом, у разі направлення обвинувального акту до суду, та подальшого судового розгляду.

При цьому, доказів вчинення тиску на свідків у даному кримінальному провадженні прокурором ні слідчому судді, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Слушними є мотиви слідчого судді щодо відсутності ризику знищення або спотворення підозрюваним будь-яких речей та документів, оскільки прокурором, не доведено, які саме документи впродовж року досудового розслідування не встановлені слідством та можуть бути знищені підозрюваним, а посилання прокурора на існування ризику перешкоджання підозрюваним ОСОБА_9 проведенню кримінального провадження іншим чином, є формальними та не підтверджуються доказами, а тому існування цього ризику слідчий суддя визнав не доведеним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи прокурора про те, що підозрюваний не сприяє встановленню всіх обставин кримінального правопорушення та осіб, які приймали участь у його вчиненні не є підставою для застосування відносно нього найсуворішого запобіжного заходу, або обставиною, яка може вказувати на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого і аж ніяк на підозрюваного, або обвинуваченого.
Оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, суд апеляційної інстанції вважає що рішення слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є обґрунтованим, оскільки даний вид запобіжного заходу в достатній мірі запобігає хоча і мінімальним, але ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах та не доведені прокурором під час апеляційного розгляду скарги.

Одночасно в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 підтвердив, що будь - яких порушень щодо покладених на ОСОБА_9 обов`язків не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя, взявши до уваги обставини кримінального правопорушення, дослідивши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в повній мірі врахував особу підозрюваного та обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладанням на останню відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Беручи до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає доводи прокурора такими, що не знайшли свого підтвердження, а вказані обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги свідчать про те, що застосований запобіжний захід в повній мірі забезпечує виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177-178, 181, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування обраного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.06.2019 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на два місяці залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4