Дата документу 19.07.2021 Справа № 334/4926/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1237/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4926/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

10 серпня 2020 року приблизно о 23 годині 55 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та наніс йому один удар кулаком в область голови, від чого останній впав на землю. Після в чого ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майно, ривком із рук потерпілого вихопив чорну сумку вартістю 276 грн. 66 коп., в якій знаходилися гаманець вартістю 50 грн., візитниця вартістю 36 грн. 67 коп., мобільний телефон вартістю 185 грн. та зняв з лівої руки потерпілого наручний годинник вартістю 315 грн.

Після чого, ОСОБА_9 , утримуючи у своїй руці викрадене майно та маючи реальну можливість розпорядитися ним, почав йти у бік пр.Соборного в м.Запоріжжі, тим самим почав віддалятися від потерпілого, який в свою чергу почав вимагати повернути своє майно, проте останній, усвідомлюючи, що його дії є відкритими для потерпілого, ігноруючи вимоги останнього та тримаючи у своїй руці належну потерпілому сумку разом з її вмістом, покинув місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 863 грн. 33 коп.

Крім того, 11 серпня 2020 року приблизно о 00 годин 15 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та ривком із рук потерпілого вихопив мобільний телефон вартістю 3270 грн. 02 коп., на якому був одягнений силіконовий чохол-бампер вартістю 249 грн. 90 коп. та встановлена карта мобільного оператора «Київстар», після чого покинув місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 10 серпня 2020 року приблизно о 22 год. 50 хв. ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень, знаходячись в біля будинку АДРЕСА_2 під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар в область тім`яної ділянки голови останнього, тим самим спричинивши потерпілому рану, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та садно на лобі зліва, в області ліктьового суглоба, обох колінних суглобах, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи в проекції 1-2-го зубів зліва, 1-2-го зубів справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.125 КК у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м.Києва від 21.12.2018 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 мінімальне покарання за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК та на підставі ч.1 ст.71 КК шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м.Києва від 21.12.2018 року остаточно призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, до затримання проходив медичну комісію для офіційного працевлаштування, має на утриманні матір пенсійного віку, яка хворіє на ряд хронічних захворювань, та бабусю, яка не має можливості піклуватися про себе. Крім того, обвинувачений на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює неофіційно, щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а обставин, які б обтяжували покарання, не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; потерпілого, прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_9 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_9 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення обвинуваченого.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких злочинів, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, дані про особу обвинуваченого, який одружений, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, суд також обґрунтовано зважив на те, що обвинувачений ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Кримінальні правопорушення у даній справі обвинуваченим вчинено в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, яким його було засуджено за вчинення аналогічного злочину.

Така стала поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилався захисник в своїй апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому за більш тяжкий злочин покарання у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК.

Крім того, врахувавши, що кримінальні правопорушення були вчинені обвинуваченим в період іспитового строку, суд першої інстанції остаточне покарання визначив за правилами ст.71 КК за сукупністю вироків, призначивши до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів не погоджується із запереченнями захисника про суворість визначеного обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК. Адже суд першої інстанції, при визначенні заходу примусу за сукупністю вироків, врахував усі обставини, які за законом мають значення, в тому числі і обсяг та характер вчинених суспільно небезпечних дій, дотримавшись при цьому принципу індивідуалізації покарання.

На переконання колегії суддів, остаточне покарання, визначене судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Явної несправедливості остаточно призначеного покарання через суворість колегія суддів не встановила.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4