ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 травня 2021року в кримінальному провадженні № 0000806 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, судимого, останні рази: 17.10.2018 р. Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; 18.02.2020 р. Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.2 ст.15, ч.1ст.185, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 2-х років 1 місяця позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.05.2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ЄУНСС: 725/5266/20
Провадження №11кп/822/260 /21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.186 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислено з 13 год. 30 хв. 29.09.2020 р.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу разом з доповненнями до неї, в яких просив вирок районного суду від 19.05.2021 р. щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України і застосувати вимоги ст. 69 КК України, або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення всіх обставин справи, .

Посилався на те, що суд першої інстанції розглянув дану справу без всебічного з`ясування всіх обставин справи. Зокрема, вказував на те, що вину свою у вчиненні крадіжки він визнає повністю, щиросердечно розкаюється у вчиненому.
При цьому звертав увагу на те, що прокурор в судовому засіданні не довів та не обґрунтував того, що його дії слід кваліфікувати саме за ч.2 ст.186 КК України, а саме не забезпечив явку свідків, які, на його думку, могли б підтвердити, що обвинувачений відкрито заволодів чужим майном.
Також, на думку апелянта, посилання сторони обвинувачення на протокол огляду місця події з фототаблицею до нього, яким зафіксовано вилучення у нього гаманця потерпілої, є необґрунтованим, оскільки він повернув гаманець потерпілій, про що свідчать його покази та покази потерпілої.
Зазначив, що на відео з камер спостереження, яке було досліджено судом, видно, що свідки ідуть попереду потерпілої та ніяким чином вони не могли бачити всіх обставин справи, а з показань потерпілої в суді вбачається, що вона сама повідомила свідків про те, що у неї зник гаманець з її рюкзака.
Таким чином вважав, що висновки суду у вироку не підтверджуються доказами і судом не взято до уваги інші докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19.05.2021 р. без змін. Зазначив, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать тим доказам, які були здобуті стороною обвинувачення під час досудового розслідування та дослідженні судом безпосередньо під час судового розгляду, і яким суд дав належну оцінку.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, 09 вересня 2020 року о 12 годині 29 хвилин ОСОБА_6 знаходився в м. Чернівці неподалік будинку № 110Б по вулиці Кармелюка. Тут, діючи умисно, з метою особистого збагачення, повторно, протиправно, скориставшись необачністю неповнолітньої ОСОБА_8 непомітно для останньої підійшов до неї і з рюкзака потерпілої, що знаходився на її спині, звідки викрав гаманець вартістю 100 гривень, в якому знаходились 607 гривень.
Після цих дій ОСОБА_6 відразу ж був помічений одногрупниками ОСОБА_8 , які йшли поруч з нею. Обвинувачений, усвідомлюючи, що його викрито, тримаючи в руках викрадений гаманець намагався втекти з місця вчинення злочину, однак був затриманий особами, які бачили ці протиправні дії. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 707 гривень.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї та просили її задовольнити, вислухавши прокурора та потерпілу ОСОБА_8 , які просили вирок районного суду, як законний та обґрунтований, залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану, без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені стороною обвинувачення, надав їм оцінку, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно (грабіж), підтверджується дослідженими судом доказами, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та апеляційної інстанції визнав, що за обставин, які вказані в обвинувальному акті, він викрав гаманець у потерпілої, однак не погодився з кваліфікацією дій за ч.2 ст.186 КК України. При цьому зазначив, що після того, як його було викрито він добровільно повернув потерплій гаманець, однак йому завадили покинути місце злочину.
Потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що дійсно в той день у вказаному місці та у вказаний час, вона разом з одногрупниками йшла по вул. Кармелюка в м. Чернівці і відчула, як з її рюкзака було щось витягнуто. Повз неї пройшло двоє незнайомих чоловіків, серед яких був і обвинувачений. Вона почала кричати що у неї викрали гаманець. Після чого вона разом з одногрупниками зупинили тих чоловіків та почала вимагати щоб їй повернули гаманець. ОСОБА_6 повернув їй гаманець, а інша одногрупниця викликала поліцію і вони завадили обвинуваченому покинути місце злочину до приїзду поліції.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції підвередив факт того, що під час проведення слідчих дій за його участю в якості понятого, він бачив двох дівчат і обвинуваченого, який пояснював, що витягнув з рюкзака однієї з дівчат гаманець.
Пояснення потерпілої та свідка є обґрунтованими, послідовними і узгоджуються між собою, а тому не довіряти вказаним показам в апеляційного суду підстав немає.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, доведена по справі дослідженими письмовими доказами, а саме, протоколом огляду місця події з фототаблицею, яким зафіксовано вилучення гаманця потерпілої з наявними у ньому коштами в сумі 607 гривень (т.1, а.к.п. 8-12), постановою про визнання викраденого гаманця і 607 гривень речовими доказами (т.1, а.к.п.13); протоколом огляду коштів (т.1. а.к.п.15); протоколом слідчого експерименту з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_8 (т.1 , а.к.п. 37-41); протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 (т.1. а.к.п.89-92); протоколами пред`явлення свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 особи для впізнання за фотознімками, де останні вказали на фото із зображенням ОСОБА_6 , як на особу, яка викрала гаманець у ОСОБА_8 (т.1 а.к.п. 46, 55,60)
Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого з приводу того, що протокол огляду місця події з фото таблицею, в якому зафіксовано вилучення у нього гаманця потерпілої, є необґрунтованим доказом, оскільки у ньому чітко зазначено, що потерпіла видала працівникам поліції гаманець, який був викрадений обвинуваченим, після чого вказаний гаманець був вилучений під час вказаної слідчої дії. Вказане потерпіла підтвердила і під час судового розгляду справи.
Доводи апелянта про те, що його дії органом досудового розслідування невірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він викрав гаманець у потерпілої непомітно для неї та інших осіб і це підтверджується відео з камер спостереження, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення це відкрите викрадення чужого майна.

Дії розпочаті як крадіжка, але виявленні потерпілим чи іншими особами, і незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання належить кваліфікувати, як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з відео камер спостереження, обвинувачений ОСОБА_6 у світлий час доби, при денному освітлені, йдучи попереду особи чоловічої статі на відстані не більше двох метрів, не приховуючи своїх дій, своєю лівою рукою проникає до рюкзака потерпілої, яка йшла попереду нього поруч з іншою особою жіночої статі, звідки викрадає гаманець.

Разом з тим, як вбачається з пояснень потерпілої, що і не заперечував обвинувачений, вона відчула, як у неї з рюкзака щось витягнуто сторонньою особою і вона дізналася, що викрадено її гаманець.

Потерпіла одразу з одногрупниками зупинили чоловіків, які проходили поряд з ними та почала вимагати, щоб їй повернули гаманець, після чого ОСОБА_6 повернув їй гаманець, а інша одногрупниця викликала поліцію і вони завадили обвинуваченому покинути місце злочину, тобто утримували його до приїзду поліції.
Таким чином можна зробити висновок, що саме після викрадення ОСОБА_6 гаманця у потерпілої його одразу було викрито та утримано до приїзду працівників поліції, а тому такі дії слід кваліфікувати, як грабіж.

Вищенаведеними доказами, які є достовірними, достатніми і допустимими підтверджується висновок суду, що обвинувачений ОСОБА_6 відкрито для оточуючих викрав чуже майно, за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно, в зв`язку з чим спростовується твердження обвинуваченого про те, що він викрав майно таємно та непомітно для потерпілої та інших осіб.
Дослідивши та оцінивши наведені докази, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, районний суд реалізував надані йому дискреційні повноваження, вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.
Інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки вони були предметом перевірки при розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції.

Що стосується апеляційної вимоги обвинуваченого в частині призначення йому менш суворого покарання із застосуванням ст.69 КК України, то колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, районний суд обґрунтовано визначив ОСОБА_6 вид основного покарання у вигляді позбавлення волі, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, характер та спосіб вчинення злочину, однак не в повній мірі врахував, що обвинувачений визнав повністю протиправність своїх дій, лише не погодився з їх кваліфікацією, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає і те, що матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями обвинуваченого, потерпілій є невеликою, пограбоване ОСОБА_6 майно одразу було повернуто ОСОБА_8 , яка жодних претензій до нього немає і цивільний позов не заявляла.
Вказані обставини дають апеляційному суду достатні підстави визнати їх такими, що пом`якшують покарання, та у сукупності з іншими викладеними вище обставинами істотно знижують ступінь тяжкості скоєного і дозволяють призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі цього покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.
Отже, апеляційний суд вважає, що вирок районного суду слід змінити в частині призначення ОСОБА_6 основного покарання з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.407, п.1 ч.1 ст.408 КПК України та застосувати вимоги ст.69 КК України.
Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
В решті вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2