Справа № 953/4824/21
н/п 1-кп/953/557/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000173 від 11.03.2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 (за даними обвинувального акту)

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрований: АДРЕСА_2 , та проживає: АДРЕСА_3 (за даними обвинувального акту)

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_4 (за даними обвинувального акту)

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Бєлгород РФ, громадянина РФ, зареєстрований: АДРЕСА_5 , проживає: АДРЕСА_6 (за даними обвинувального акту)

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, -

встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0000173 від 11.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 справа розподілена в провадження судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що відсутні підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п.1-4 ч.2 ст. 314 КПК України, перешкод для призначення судового розгляду немає, підсудність розгляду справи визначена правильно, просив призначити справу до судового розгляду.

Також, в підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_9 подано письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність вимогам КПК України.

Обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисниками підтримано дане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, зазначаючи про його обґрунтованість.

Крім того, ОСОБА_6 подано клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов*язання, посилаючись на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України станом на теперішній час.

Представник цивільного позивача ОСОБА_12 просив вирішити дані питання на розсуд суду, не заперечуючи поти призначення справи до суду розгляду. Просив прийняти цивільний позов ГУ НП в Харківській області від 18.04.2021 до відповідачів ОСОБА_6 , ДП «Автотрейдінг-Харків».

Прокурор проти задоволення клопотань захисту про повернення обвинувального акту та зміну запобіжного заходу заперечував, зазначаючи про відсутність підстав для цього.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Вимогами ч.3 ст. 314 КПК України передбачено, що суд у підготовчому судовому засіданні має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимог ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

В порушення вимог закону обвинувальний акт від 12.03.2021 року не містить всіх необхідних вимог, які передбачені в ст. 291 КПК України, а саме в обвинувальному акті взагалі відсутні дані про потерпілого (ГУ НП України в Харківській області), його юридична адреса, номери засобів зв*язку; вказані неточні дані про обвинувачених щодо місць їх проживання та реєстрації (за паспортними даними ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ); не зазначені точно прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора та назву органу, який здійснював процесуальне керівництво та прокурора, який затвердив обвинувальний акт.

Також, не вказано в обвинувальному акті конкретне формулювання обвинувачення, чим порушено права обвинувачених на захист від неконкретного обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. А правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об*єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов*язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом*якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним».

Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

При цьому, за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

З аналізу цих вимог кримінального процесуального закону, формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В обвинувальному акті, який направлений до суду прокурор зазначає про кваліфікацію дій обвинувачених за ч.5 ст. 191 КК України, однак у формулюванні обвинувачення не вказує про корисливий мотив та корисливу мету, про дії всіх обвинувачених при кваліфікації їй дій за попередньою змовою.

Крім того, звертаючись саме до Київського районного суду м. Харкова прокурор в обвинувальному акті не зазначає точно місце вчинення кримінального правопорушення, а враховуючі заперечення з даного питання захисників в судовому засіданні, суд вважає, що місце вчинення також не визначено, що позбавляє суд його точно визначити та вирішити питання дотримання підсудності розгляду справи.

Всі ці відомості, які не вказані в обвинувальному акті, однак кваліфіковані обвинуваченим за ч.5 ст. 191 КК України свідчать про неконкретне обвинувачення, що позбавляє суд роз*яснити його обвинуваченим під час судового розгляду на виконання вимог ст. 348 КПК України та є порушенням права на захист від неконкретного обвинувачення.

Згідно ч.1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз*яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідно до вимог КК та КПК України.

Отже, розгляд справи без формулювання конкретного обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Адже, відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об*єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов*язків.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

Відсутність в обвинувальному акті формулювання конкретного обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, може бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Як вказано в рішенні Європейського Суду з прав людини від 26.06.2008 року «Ващенко проти України» - «Обвинувачення для цілей п.1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карною та попереджувального характеру. (п.51).

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, суд нагадує, що положення пп. «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Також, судом встановлено про порушення права на захист, оскільки за представленими даними, повідомлення про підозру та обвинувальний акт ОСОБА_5 відповідно до вимог КПК України вручено не було, що розцінюється судом як перешкода для призначення справи до судового розгляду за обвинувальним актом відносно всіх обвинувачених.

Всі ці обставини, про які зазначає суд та порушення вимог КПК України свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не відповідає положенням закону, і обвинувачені у даному випадку будуть позбавлені можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції, в судовому засіданні, та є безумовною підставою для повернення акту прокурору для дооформлення та виконання вимог КПК України з дотриманням прав обвинувачених на захист.
Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядались та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинувачених та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинувачених. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права на захист обвинувачених, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.

Оскільки обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, питання щодо прийняття цивільного позову судом не вирішується.

З приводу клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Звертаючись до суду з клопотанням ОСОБА_6 надав лише резолютивну частину ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.06.2020 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168160 грн., з відповідними обов*язками.

При цьому, суд зауважує, що станом на момент розгляду клопотання 25.06.2021 року суду не було надано повний текст ухвали від 17.06.2020 року з зазначенням які саме ризики, передбачені вимогами ст. 177 КПК України були враховані при обранні запобіжного заходу, що позбавляє суд надати їм оцінку в сторону їх зменшення або збільшення.

На підставі викладеного, суд позбавлений можливості відповідно до вимог ст. 201 КПК України, ст.ст. 176- 178 КПК України розглянути клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу та зменшення ризиків, на які він посилається у клопотанні, а тому у задоволенні даного клопотання суд відмовляє за необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

ухвалив:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000173 від 11.03.2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1