Провадження № 1-кс/760/2879/21
УХВАЛА
про задоволення заяви про самовідвід

13 квітня 2021 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву про самовідвід слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувають матеріали справи № 760/26252/20(провадження № 1-кс/760/2879/21) за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення від 14.11.2020 № 4060/24.

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 заявила самовідвід у цій справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Заява про самовідвід мотивована, зокрема, тим, що в статтях, розміщених ОСОБА_4 в мережі Інтернет, містяться образливі та зневажливі висловлювання на адресу слідчої судді, що може викликати сумнів у неупередженості такого слідчого судді при розгляді скарги ОСОБА_4 .

Особи, які беруть участь у кримінальному провадженні та особа, яка заявила самовідвід, у судове засідання не з`явились.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши подану заяву про самовідвід, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 75, 76 КПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) слідчого судді, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України встановлено, що слідчий суддя не може брати участі у кримінальному провадженні «за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості».

Вирішуючи заяву про самовідвід суддя враховує, що правовий аналіз норм процесуального законодавства свідчить, що головна мета відводу гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

У рішенні від 9 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Отже, європейські стандарти забезпечення права на справедливий суд встановлюють певні вимоги щодо безсторонності суду з точки зору стороннього спостерігача. З метою забезпечення судом необхідної довіри, важливим є існування процедур для забезпечення безсторонності у національному законодавстві, а саме, правил, що регулюють відсторонення суддів (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) [ВП], §§ 99-100). Такі правила демонструють спробу законодавства усунути всі сумніви стосовно неупередженості судді або суду у справі і створити спробу забезпечити безсторонність шляхом ліквідації причин таких сумнівів. Більш того, для забезпечення безсторонності, законодавство спрямоване на усунення будь-яких проявів упередженості і, таким чином, сприяє довірі суспільства до суду (Meznaric v. Croatia (Межнаріч проти Хорватії), § 27).

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.
Як зазначено в коментарі до вказаного пункту Бангалорських принципів (2007р.), які суд враховує в якості консультаційних роз`яснень, якщо суддю сприймають як упередженого, громадську довіру до судової влади буде підірвано. Відтак, суддя повинен утримуватися від будь-яких дій, які дають підстави вважати, що на його рішення можуть впливати зовнішні чинники. Неупередженість пов`язана не лише з фактичною відсутністю ознак упередженості та наявності упереджених міркувань, але і з враженням відсутності таких ознак. Такий двоїстий аспект можна виразити за допомогою часто повторюваного вислову, що правосуддя має бути не лише здійсненим, але й однозначно сприйматися як здійснене. Критерій, який зазвичай застосовується, полягає в тому, чи виникли б у розумного спостерігача, який реалістично і практично дивиться на справу, побоювання щодо браку об`єктивності з боку судді.

Разом з тим, згідно з п. 2.5 Бангалоських принципів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно вимог національного законодавства, а саме відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Враховуючи, що розгляд слідчим суддею ОСОБА_3 скарги у даній справі за обставин, що склалися, може викликати сумніви з точки зору стороннього спостерігача в її об`єктивності та неупередженості при розгляді такої скарги, наведені в заяві про самовідвід підстави є обґрунтованими та достатніми для її задоволення.

З огляду на вказане, керуючись ст.ст. 75, 76, 80-82 КПК України суд

У Х В А Л И В:

Заяву слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.

Відвести слідчого суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа № 760/26252/20(провадження № 1-кс/760/2879/21).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1