ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/787/21 Справа № 189/502/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 15 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю:
в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме: чотири алюмінієві вироби, що являють собою основу секції стільців, які перебувають на балансі опорної школи КЗО «Навчальний виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 «Покровський ліцей».
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя, зазначив, що у клопотанні, в порушення вимог ст. 171 КПК України не зазначено мети накладення арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, наявності ризиків, а також жодним чином не обґрунтована розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не зазначені наслідки арешту майна для третьої особи (власника майна), зокрема щодо покладання кримінальної відповідальності за ст. 388 КПК України.
Жодних пояснень і доказів щодо того, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна дізнавачем не надано.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою задовольнити клопотання дізнавача та накласти арешт на майно.
Зазначає, що вищезазначене майно є предметом кримінального правопорушення та визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні і не накладення арешту на це майно призведе до неможливості збереження цих речових доказів, що унеможливить забезпечення реалізації можливого цивільного позову, а так само повернути майно власнику чи застосувати спеціальну конфіскацію. Також, не застосування арешту майна позбавить сторону обвинувачення можливості призначити судово-товарознавчу експертизу з метою визначення розміру завданої майнової шкоди.
Крім того, вважає хибними твердження слідчого судді, що арешт накладається на майно, яке вилучено виключно в ході огляду або обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді в порядку ст. 235 КПК України.
Вважає, що не застосування арешту майна призведе до втрати речових доказів, що негативно вплине на кримінальне провадження.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції і з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт до суду апеляційної інстанції не з`явився про час і дату апеляційного розгляду повідомлений належним чином, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без його участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, з тих підстав, що з матеріалів справи не вбачається та не доведено в судовому засіданні наявність підстав для накладення арешту на майно, проте з такими висновками не може погодитись апеляційний суд.
З клопотання прокурора та доданих до нього матеріалів, слідує, що чотири алюмінієві вироби, що являють собою основу секції стільців довжиною 55 см кожна, шириною 27 см кожна, товщиною алюмінію 3 см кожна, вагою 3,08 кг кожна, загальною вагою 12, 235 кг, які перебувають на балансі опорної школи КЗО «Навчальний виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 «Покровський ліцей», визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні за ознакою предмета злочинного посягання.
Також в клопотанні та апеляційній скарзі прокурор вказує, що стороні обвинувачення потрібно провести судову-товарознавчу експертизу, щоб встановити вартість викраденого майна, що є законною метою та підставою для арешту такого майна в розумінні ст.ст. 170-173 КПК України.
Так, згідно з клопотанням дізнавача, погодженого з прокурором, останній просив накласти арешт на майно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, передбаченого ст. 185 КК України, а також необхідність проведення низки процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, чому і має сприяти застосування таких заходів, апеляційний суд доходить висновку, що для сторони обвинувачення та забезпечення дізнання накладення арешту є необхідним.
При цьому, апеляційний суд зважає на положення п. 6 ч. 2 ст. 242, ст. 298-1, ст. 298-3 КПК України та наявність у справі довідки про вартість крісла для актового залу (4-х місне), тобто для досудового розслідування кримінального проступку цих відомостей було б і достатньо, проте сторона обвинувачення є вільною у своїй процесуальній діяльності і вважає, що предметом проступку є не ціле 4-х місне крісло, а тільки чотири алюмінієві вироби, що являють собою основу секції стільців, тому для встановлення вартості саме цих фрагментів крісел потрібні спеціальні експертні знання або висновок спеціаліста.
Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не виконав належним чином, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора та клопотання дізнавача, погодженого з прокурором про арешт вище зазначених речових доказів підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 15 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України скасувати.
Постановити нову, якою клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000032 від 15 квітня 2021 року задовольнити.
Накласти арешт на чотири алюмінієві вироби, що являють собою основу секції стільців довжиною 55 см кожна, шириною 27 см кожна, товщиною алюмінію 3 см кожна, вагою 3,08 кг кожна, загальною вагою 12, 235 кг, які перебувають на балансі опорної школи КЗО «Навчальний виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 «Покровський ліцей», шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4