Справа № 346/4610/20
Провадження № 1-кп/346/286/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальну справу у кримінальному провадженні № 0000632 від 03.08.2020 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, працює водієм на ТДВ «Івано-Франківськкий хлібокомбінат», з неповною середньою освітою, не судимого, депутатом не являється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
03.08.2020 р. приблизно о 05 годині 35 хвилин, водій обвинувачений ОСОБА_5 керував автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 у період сутінок, на сухому дорожньому покритті та рухався прямою ділянкою дороги Т-09-05 сполученням «Делятин - Раківчик», що між селами Іванівці та Товмачик Коломийського району, в напрямку до міста Коломия.

В цей час, правою смугою для руху транспортних засобів у напрямку до м. Коломия, в попутному із автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку, на гужовому транспорті, а саме возі, якого перетягував кінь, їхав потерпілий ОСОБА_6 .

При наближенні до гужового транспорту обвинувачений ОСОБА_5 проявив неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення із задньою частиною гужового транспорту під керуванням потерпілого ОСОБА_6 .

При цьому обвинувачений ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.2., в якому зазначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.3., який зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 19.3., який вказує, що у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

п. 13.1., згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозить, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_5 Правил дорожнього руху мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, крововиливами в м`які тканини голови, саднами тім`яної та потиличної ділянки, яка ускладнилась набряком і набуханням головного мозку, від яких 16.08.2020 в КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР настала його смерть, що стверджується висновком судово-медичної експертизи від 17.09.2020р.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і надав суду показання по суті пред явленого обвинувачення, яке відповідає фактичним обставинам справи і не суперечить їм.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що дійсно 03.08.2020р. приблизно о 05 годині 35 хвилин, керував автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснюючи доставку хліба, у період сутінок, на сухому дорожньому покритті рухався прямою ділянкою дороги між селами Іванівці та Товмачик Коломийського району в напрямку до міста Коломия.

В цей час, правою смугою для руху транспортних засобів у напрямку до м. Коломия, в попутному із автомобілем під його керуванням, їхав потерпілий на возі, якого перетягував кінь, і при наближенні до воза із-за засліплення світлом фар автомобіля, який рухався у зустрічному напрямку, проявив неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, і як результат допустив зіткнення із задньою частиною даного воза. Після зіткнення надав потерпілому ОСОБА_7 першу допомогу та викликав швидку медичну допомогу. Згодом йому стало відомо, що потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП ОСОБА_6 помер у КНП «Коломийська ЦРЛ» КРР. Щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, у попередньому судовому засіданні зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає, просила суворо його не карати, про що подала письмову заяву, в якій просила також завершити розгляд даної справи у її відсутності.
Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
При встановлених обставинах суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.
Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.
У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченому суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліках в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до частини першої ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, поведінка обвинуваченого після ДТП, його ставлення до вчиненого, думка потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, щире каяття та врахування всіх даних про його особу, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків.
Також, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого і додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та порушенням обвинуваченим ОСОБА_5 Правил дорожнього руху.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення у виді арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2020 р. щодо арешту задньої частину від дерев`яного гужового транспорту, належного потерпілому ОСОБА_7 .
Питання речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 395 КПК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.3 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 4 903 (чотири тисячі дев`ятсот три) гривні 50 копійок витрат за проведення судових інженерно-технічних експертиз.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2020 р., на задню частину від дерев`яного гужового транспорту.
Речові докази: задню частину від дерев`яного гужового транспорту повернути потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1