Дата документу 13.05.2021 Справа № 326/1915/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1915/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/902/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжений строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що висновки суду не засновані на належному дослідженні і оцінці змісту клопотання. Крім того, підозра є необґрунтованою, законність проведення слідчих дій викликає сумнів.

Ризики, на які посилається прокурор, лише перераховані останнім, доказів про їх існування суду не надано, а твердження про зворотне є лише припущенням.

Лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Він має поганий стан здоров`я, у зв`язку із чим потребує постійного лікування, належних умов проживання та харчування. Члени його родини надали згоду на цілодобовий безперешкодний доступ працівників поліції до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 від 12 листопада 2020 року та попередні ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 від 06 січня 2021 року, від 31 березня 2021 року, є незаконними.

Під час судового засідання 31 березня 2021 року суд першої інстанції, не вирішивши клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про виклик швидкої допомоги, вислухав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, видалився до нарадчої кімнати.

Повернувшись з нарадчої кімнати, суд першої інстанції оголосив оскаржувану ухвалу за відсутності в судовому засіданні прокурора ОСОБА_8 . Одночасно з цим в залі судового засідання були присутні лікарі, які надавали обвинуваченому ОСОБА_6 невідкладну допомогу.

Після оголошення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допитав лікаря швидкої допомоги з приводу стану здоров`я ОСОБА_6 .

Також апелянти зазначають про те, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2021 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжений строком на 60 днів, до 01 травня 2021 року, скасована; у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено; застосовано до Зеленського запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Оскаржувана ухвала є похідною від попередньої вищезазначеної ухвали, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ухвалою суду, 06 січня 2021 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2020 року за №0000303 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, яке підтримав у судовому засіданні, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики, які передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, існують до теперішнього часу. Необхідність в застосуванні запобіжного заходу існує з метою запобігання спробам продовжити злочинну діяльність, безперешкодно вплинути на свідків шляхом погроз, підкупу, вмовлянь, переховуватися від органів досудового слідства та суду. Тримання обвинуваченого під вартою дасть змогу перешкодити обвинуваченому незаконно впливати на учасників кримінального провадження та перешкоджати переховуватися від суду та виконання вироку. Просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 заявлено передчасно, оскільки строк дії попередньої ухвали, постановленої 03 березня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 закінчується лише 01 травня 2021 року. Крім того, на сьогоднішній день у Запорізькому апеляційному суді розглядається апеляційна скарга ОСОБА_6 щодо оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_6 , підтримав клопотання захисника, посилався на поганий стан здоров`я та хронічні захворювання.

Прокурор для розгляду матеріалів оскарження ухвали до суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань не надав.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.
Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з положеннями ч.ч.4,5 ст.199 КПК України, слідчий суддя (в даному випадку - суд) зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Слідчий суддя (в даному випадку - суд) зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На думку колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції враховані не в повній мірі.
З наявних матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно, а також особою, яка раніше винила злочин, передбачений статтями 308-310 КК України.
Докази сторін мають досліджуватись і оцінюватись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_6 та про недопустимість здобутих органом досудового розслідування доказів є передчасними і мають ретельно перевірятися в ході судового розгляду судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
При перевірці доводів сторони захисту про недоведеність ризиків, на які вказує прокурор в клопотанні, колегія суддів звертає увагу на таке.
У письмовому клопотанні прокурора, яке міститься в матеріалах оскарження, зазначено, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у цьому провадженні та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. На підтвердження ризиків і неможливості їм запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу прокурор послався на відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна. Також в клопотанні зазначено, що на теперішній час не встановлено обставин, які свідчили б про те, що необхідність у запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.
Дійсно, згідно з матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий та знову обвинувачується у кримінальному правопорушенні, яке є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.
Отже, з врахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 злочину та суворості можливого покарання, існує ризик того, що останній може переховуватися від суду з метою уникнути цього покарання.
Проте, на думку колегії, цей ризик не є високим, з огляду на стан здоров`я обвинуваченого і відсутність в наявних матеріалах даних про те, що обвинувачений раніше переховувався від органу досудового розслідування та суду чи мав намір переховуватися.
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом під час оцінки ризику переховування від правосуддя, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину («Mamedovav.Russia» та ін.).
Під час вирішення питання про утримання під вартою не повинна діяти презумпція, згідно з якою кожна особа, яку обвинувачено у вчиненні тяжкого злочину, може вдатися до втечі. Виходячи з практики ЄСПЛ, тривалі строки тримання особи під вартою не можуть обумовлюватися такою презумпцією («YagciandSargin v. Turkey» та «Mansur v Turkey» та ін.).
Також Європейській Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати, передбачаючи ухвалення вироку про позбавлення волі.
Суди, кожного разу, вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби у цьому. З цією метою суди повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Переконавшись у наявності такої потреби, суд у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення. Для цього суд повинен не лише вказати на підстави (ризики), на яких наполягає сторона обвинувачення, а й навести конкретні обставини, що переконують у можливості реалізації обвинуваченим цих ризиків.
Таких обставин в оскаржуваній ухвалі не наведено.
Що стосується ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у цьому провадженні, то колегія суддів погоджується з тим, що такий ризик існує з огляду на фактичні обставини провадження і те, що свідки ще не допитані судом. Проте, і цей ризик не є високим, оскільки відсутні відомості про те, що обвинувачений перешкоджав чи мав намір у будь-який спосіб перешкоджати кримінальному провадженню.
Окрім того, на підтвердження ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а також того, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання наявних ризиків, в клопотанні прокурора не наведено переконливого обґрунтування з посиланням на докази.
В оскаржуваній ухвалі суду також не наведено достатнього обґрунтування щодо неможливості застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а лише вказано на те, що вагомість наявних доказів про обґрунтованість пред`явленої обвинуваченому ОСОБА_6 підозри, тяжкість покарання, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, виключає застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.
В свою чергу, на підставі наданих матеріалів колегія суддів вважає, що обставини, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого застосування більш м`яких запобіжних заходів, відсутні.
Окрім того, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 задоволені. Ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2021 року, якою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжений строком на 60 днів, тобто до 01 травня 2021 року включно, скасована. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків.
На теперішній час обставини, які були підставами для скасування вищезазначеної ухвали апеляційного суду, не змінились, а оскаржувана ухвала суду є похідною від вищевказаної ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2021 року, яка скасована апеляційним судом.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.
В подальшому питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за необхідності має вирішуватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Що стосується доводів захисника про порушення судом першої інстанції положень ст.ст.314-315 КПК України, то колегія суддів з наявних матеріалів таких порушень не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника -адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжений строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2021 року включно, скасувати.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11