Номер провадження: 11-кп/813/1580/21
Номер справи місцевого суду: 523/4983/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01.06.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0000070 від 12.01.2021 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївці Донецької області, громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, без місця реєстрації, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.07.2021 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 01.06.2021 під час судового розгляду кримінального провадження № 0000070 від 12.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та стосовно ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30.07.2021 включно, без визначення розміру застави, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі визнання її винуватою, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, а саме обвинувачена може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені тим, що ОСОБА_7 свідомо вчинила умисне кримінальне правопорушення, спрямоване на протиправне заподіяння смерті іншій людині, не працевлаштована, не має місця реєстрації, постійних джерел доходів для матеріального існування, міцних соціальних зв`язків.
Разом із цим, суд прийняв до уваги заявлену позицію потерпілого ОСОБА_9 щодо надання обвинуваченій місця проживання у разі застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, однак зважаючи на розписку власника житла ОСОБА_10 , яка написана у минулому часі (цитата: «була не проти проживання») у суду виникли сумніви щодо щирості такого воле виявлення, тобто твердження потерпілої сторони не знайшли свого належного підтвердження у ході судового засідання.
Крім того, суд на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України вважав за необхідне не визначати розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою з огляду на те, що судом 1-ої інстанції не було враховано того, що прокурор не надав обвинуваченій клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також те, що потерпілий в судовому засіданні просив застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , крім того мати потерпілого ОСОБА_10 , яка являється власницею даної квартири, не заперечує проти проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за вищевказаною адресою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.3

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000070 від 12.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Отже, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час застосування/продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою, у зв`язку із чим твердження обвинуваченої щодо не вручення стороною обвинувачення їй клопотання про продовження запобіжного заходу, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із замахом на заподіяння смерті людині, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою (позбавлення волі на строк від 7 до 15 років) колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суду, який обумовлений характеристикою обвинуваченої ОСОБА_7 , зокрема, вона не заміжня, офіційно не працевлаштована, не має місця реєстрації та постійного місця проживання, тобто в неї відсутні міцні соціальні зв`язки.

Підтвердженням зазначеного ризику також свідчить та обставина, що обвинувачена ОСОБА_7 намагались покинути місця скоєння злочину.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що обвинувачена особисто знає потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вони разом проживали на момент події, остаточне рішення по справі відносно ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, існують ризики того, що обвинувачена може незаконно пливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_7 не має місця реєстрації та місця постійного проживання в м. Одесі, офіційно не працевлаштована, тобто в неї відсутні джерела доходів, існує ризик можливого вчинення останньою іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченої з приводу не врахування позиції потерпілого щодо застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також наявність в матеріалах справи розписки мати потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якої вона не заперечує проти проживання ОСОБА_7 у її квартирі, оскільки такі обставини були враховані судом 1-ої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченій злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 01.06.2021, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 30.07.2021 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4