ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/7823/19

Номер провадження 1-кп/495/155/2021

06 серпня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000056 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2018 років народження, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

обвинувачена ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 11.12.2018 року в період часу з 18 години 44 хвилин по 18 годину 51 хвилину, обвинувачена ОСОБА_3 знаходячись в приміщенні магазину «Сусід», котрий розташований по АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, шляхом зловживання довірою, маючи при собі банківську картку для соціальних виплат «Ощадбанку» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , котру остання отримала від потерпілої ОСОБА_6 , з метою придбання продуктів харчування для потерпілої ОСОБА_6 , тим самим ввівши останню в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши в правомірності своїх дій.

Будучи впевненою в істинних намірах обвинуваченої ОСОБА_3 , здійснити купівлю продуктів харчування для потерпілої ОСОБА_6 , остання добровільно передала обвинуваченої ОСОБА_3 банківську карту видану на своє ім`я.

Отримавши банківську карту обвинувачена ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи у приміщенні вищевказаного магазину, маючи намір обернути грошові кошти на картці на свою користь, діючи на досягнення злочинного результату, розрахувалась за продукти харчування, котрі придбала для власного вжитку, на загальну суму 660 гривень, після чого з місця скоєння злочину зникла, а придбаним майном розпорядилась на власний розсуд, повернувши після цього банківську карту потерпілій ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, не визнала.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 пояснила, що дійсно вона 11.12.2018 року в період часу з 18 години 44 хвилин по 18 годину 51 хвилину, знаходилась у приміщенні магазину «Сусід». У неї з собою була банківська картка потерпілої ОСОБА_6 , але нею вона не розраховувалась у магазині. Продукти вона покупала за свої гроші і розраховувалась своєю карткою. Потерпіла дала їй свою картку для того, щоб перевірити наявність на неї грошей. Не може пояснити, чому саме у період знаходження її в магазині з картки потерпілої було проведено зняття 660грн. Пояснила, що злочин вона не вчиняла. Цивільний позов потерпілої не визнає.

Вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- свідченнями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що 11.12.2018 року до неї до дому прийшла її знайома обвинувачена ОСОБА_3 , яку вона попросила купити в магазині «Сусід» булку хліба та дала свою картку банку «Ощадбанк», при цьому дала їй пін-код від карти. Через пів години обвинувачена повернула її картку та сказала, що не купувала їй хліб і карткою не розраховувалась. Наступного дня вона з`ясувала у відділенні банку, що з її картки були зняті грошові кошти в сумі 660 гривен в магазині «Сусід» в той час коли вона віддавала картку обвинуваченій ОСОБА_3 . Просила призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду та задовольнити цивільний позов;

- свідченнями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона працює продавцем в магазині «Сусід», котрий розташований по АДРЕСА_2 . 11.12.2018 року вона була на роботі і десь в період часу з 18 години 44 хвилин по 18 годину 51 хвилину до каси підійшла обвинувачена ОСОБА_3 яка здійснила покупку продуктів харчування за які розрахувалась банківською карткою. Обвинувачена розраховувалась карткою два рази. Також, пояснила, що вона бачила на відео, яке їй показав дільничний інспектор, як обвинувачена ОСОБА_3 розраховувалась карткою в приміщенні магазину.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000056 від 08.01.2019 року, про те, що 11.12.2018 року ОСОБА_3 перебуваючи в м. Білгород-Дністровський Одеській області, шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 , чим завдала збиток на загальну суму 660 грн.;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення з якого вбачається, що 11.12.2018 року обвинувачена ОСОБА_3 заволодівши довірою потерпілої розрахувалась у магазині в с. Випасне карткою «Ощадбанку» за продукти харчування, котрі придбала для власного вжитку на загальну суму 660 грн. Зазначену картку потерпіла дала обвинуваченій, щоб остання купили їй булку хліба;

- випискою по картковому рахунку: банківська картка для соціальних виплат «Ощадбанку» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , з якої вбачається, що 11.12.2018 року у 18.50год. з картки було зняття грошових коштів у сумі 660грн. у продовольчому магазині;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 21.01.2019 року та DVD-R диском до нього з відео файлами з камер спостереження з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », котрий розташований по АДРЕСА_2 ;

- протоколом огляду предмету від 21.01.2019 року, а саме DVD-R диска з камер спостереження магазину «Сусід», котрий розташований по АДРЕСА_2 ;

- відеозаписом з камер спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », котрий розташований по АДРЕСА_2 від 11.12.2018 року за період часу з 18.45год. по 18.55год., який був переглянутий у судовому засіданні та з якого вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 розраховувалась у магазині двома різними картками.

Досліджені під час судового розгляду докази суд вважає належними та допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення обвинуваченої, потерпілої, свідка, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 190 ч. 1 КК України.

Висновок суду ґрунтується на висновках з пояснень потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення. Суд бере до уваги, що пояснення цих осіб є тотожними по суті та не суперечать один одному.

Крім того, сама обвинувачена ОСОБА_3 не заперечувала, що картка потерпілої була у неї під час відвідування магазину «Сусід».

Також, вина обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується відеозаписом з камер відео спостереження магазину «Сусід», з якого вбачається, що вона розраховується за продукти двома різними картками, а також випискою по картковому рахунку банківської картки для соціальних виплат «Ощадбанку» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , з якої вбачається, що 11.12.2018 року в період часу з 18 години 44 хвилин по 18 годину 51 хвилину, саме у період знаходження обвинуваченої в магазині та проведення нею розрахунку за продукти, з банківської картки потерпілої були зняти кошти на загальну суму 660 гривень.

При цьому суд звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_3 не змогла пояснити факт зняття грошей з картки потерпілої саме у період її знаходження в магазині та проведення нею розрахунку за продукти.

Суд критично відноситься до свідчень обвинуваченої ОСОБА_3 щодо того, що вона не вчиняла кримінальне правопорушення, оскільки її провина повністю підтверджується доказами добутими як на досудовому так і при судовому розгляді кримінального провадження.

Невизнання провини обвинуваченою ОСОБА_3 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винною обвинувачену ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч.1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити їй покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, її вік, стан здоров`я те, те що вона раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, вчинила кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, те що вона на утримані має двох малолітніх дітей.
Враховуючи викладене та те, обвинувачена ОСОБА_3 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, її відношення до скоєного, а саме те, що вона щиро не розкаялась та не зробила ніяких дій, направлених на повне, або часткове погашення моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 , враховуючи думку потерпілої, яка просила призначити покарання обвинуваченій на розсуд суду, суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченої ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

У ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 заявив цивільний позов, а саме про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у сумі 660 грн. та моральну шкоду у сумі 20 000грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_6 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в наслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевному стражданні.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного та досліджених доказів суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_3 , підлягає задоволенню частково, а саме у сумі 1000 грн.

У частині стягнення майнової шкоди, позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає задоволенню у повному обсязі так як до суду надано докази в обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення майнової шкоди.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, та на підставі санкції вказаної статті призначити їй покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути с засудженої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 660 грн. та 1000грн. компенсації моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Копію вироку негайно видати засудженій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1