У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004081, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку Республіки Азербайджан, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
звільненого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпіла ОСОБА_5 ,
представник потерпілої ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2021 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.
Ухвалено цивільний позов адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, залишити без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 вважає рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України таким, що не відповідає висновкам, викладеним в обвинувальному акті, фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок істотного порушення вимог матеріального та процесуального законів, що унеможливило проведення судового слідства судом першої інстанції.
Наголошує на тому, що приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, поза увагою суду залишились ті обставини, що останній умисно ухилявся від явки до суду та з`явився лише двічі у грудні 2020 року та в січні 2021 року, аби підтримати клопотання свого захисника про звільнення від кримінальної відповідальності.
Зауважує, що її представником, на підставі консультативного висновку спеціаліста в області судової медицини, заявлялось клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи, результати якої могли суттєво вплинути на кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , однак воно так і не було вирішено судом.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.
18.10.2017 р. приблизно о 18.20 год. у ОСОБА_6 , який перебував біля кафе «Берег», що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Київська, 1, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_5 раптово виник намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній, реалізовуючи який, ОСОБА_6 дістав з салону свого автомобіля марки «Міцубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пістолет «Форт» 14-Р, 9мм, Р.П. № НОМЕР_2 , підійшов до потерпілої та, діючи умисно, наніс декілька ударів рукояткою пістолета в область голови ОСОБА_5 .
Згідно з висновком експерта № 1788 від 20.11.2017 р., у ОСОБА_5 наявні тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, струсу головного мозку. За ступенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

20.11.2020 р., під час судового розгляду, захисником ОСОБА_8 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Врахувавши, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого найбільш суворим покаранням є обмеження волі на строк до двох років, а з дня вчинення вказаного кримінального проступку минуло більше трьох років та на час розгляду судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився і матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закриттю.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу та її представника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 р.), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
За змістом п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та, відповідно до висунутого обвинувачення, інкриміновані дії він вчинив 18.10.2017 р.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 р.), відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який було передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років та інші, більш м`які види покарань.
На момент розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_6 закінчилися передбачені законом строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.
Враховуючи це, захисник ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке в судовому засіданні від 20.11.2020 р. обвинувачений підтримав та розуміючи, як суть обвинувачення, так і підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, надав свою згоду на звільнення на підставах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

За такого, дотримуючись вимог, передбачених ст. 284 КПК України, суд першої інстанції, установивши усі обставини, передбачені ст. 49 КК України та ст. 286 КПК України, наявність яких є безумовною підставою для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, виконавши вимоги ст. 285 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрив кримінальне провадження відносно нього, із чим погоджується апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що призначення судом першої інстанції повторної судово-медичної експертизи могло вплинути на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не спростовують висновків щодо законності прийнятого судом рішення про звільнення останнього на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з огляду на те, що визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, а потерпіла та її представник не були позбавлені можливості під час досудового розслідування, у порядку ст. 220 КПК України, заявляти відповідні клопотання з приводу перекваліфікації дій ОСОБА_6 на більш тяжке кримінальне правопорушення та оскаржувати бездіяльність цього органу до слідчого судді відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про умисне ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від явки до суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 19.03.2015 р. у справі № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 р. у справі № 598/1781/17, відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж з інших причин не є ухиленням від слідства і суду та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст. 49 КК України. При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд з 19.12.2017 р. по 23.01.2019 р. відбувався під головуванням судді ОСОБА_10 , у якого 17.01.2019 р. закінчився 5 річний строк повноважень, внаслідок чого, за протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначено суддю ОСОБА_11 .
Починаючи з 29.01.2019 р. судовий розгляд відкладався як за клопотанням сторони захисту, зокрема у зв`язку із перебуванням обвинуваченого на лікуванні та введенням на території України карантинних заходів, так і за клопотаннями прокурора та представника потерпілого, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали провадження не містять достатніх даних на підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак ухилення від суду, адже місце перебування останнього суду було відоме, а судові засідання відкладалися, з причин, визнаних судом поважними.

З урахуванням наведених обставин, доводи потерпілої про незаконність оскаржуваної ухвали про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами провадження та положеннями кримінального та кримінального процесуального законів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3