Справа № 570/1779/21
провадження № 1-кп/570/246/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2021 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000162 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадження Рівненського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2021 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.
Прокурор в судовому засіданні вважав можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду. Зазначив, шо обвинувальний акт відповідає вимогам КПК.
Обвинувачена та захисник висловили думки про можливість призначення судового розгляду даного кримінального провадження.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.
Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України .
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 КПК України .
Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Інших вимог до обвинувального акту закон не містить.
Аналізуючи обвинувальний акт на відповідність його змісту вимогам ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку про наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи це питання, суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 291, 314 КПК України єдиними процесуальними документами, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.
При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.
Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3 -1 ) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7 -1 ) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
8 -1 ) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ч. 3 вказаної статті обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Проте, всупереч п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не вказана дата та місце його складання. При затвердженні обвинувального акту прокурор обмежився зазначенням часу і місця затвердження, нехтуючи вимогою закону про зазначення часу і місця складання обвинувального акту слідчим.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

У даному обвинувальному акті слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_4 обвинувачують у вчиненні діяння, яке не підпадає під диспозицію жодної статті Кримінального кодексу України. Так, слідчим зазначено, що:
- «Дмітрієвцева обвинувачується в тому, що наказом... призначена на посаду завідувача лабораторії….» і що
-«Відповідно до посадової інструкції …. до її посадових обов`язків входить…» і далі перераховано ряд обов`язків,
-функцією лабораторії є проведення вимірювань хімічного складу ґрунтів та кормів,
-також обвинувачується у тому, що додатками до положення про Лабораторію є протокол досліджень, свідоцтво про якість, результати досліджень, акт утилізації ґрунтів.
Очевидним є безпредметність судового розгляду такого обвинувачення та неможливість головуючого судді виконати вимогу ст. 348 КПК України щодо роз`яснення такого обвинувачення, яке не підпадає під ознаки жодного діяння, яке передбачене Кримінальним кодексом України.
Зазначення у формулюванні обвинувачення діяння, яке не передбачене жодною статтею Кримінального кодексу України, може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.
Окрім зазначення у формулюванні обвинувачення діянь, які не підпадають під ознаки будь-якого кримінального правопорушення, слідчий за згодою прокурора також не визначився з правовою кваліфікацією діяння чи діянь, інкримінованих обвинуваченій.
Так, слідчим зазначено, що ОСОБА_4 одержала неправомірну вигоду як службова особа (одне діяння), і одночасно зазначено, що обвинувачена прохала надати таку вигоду (інше діяння).
Диспозиція ч. 1 ст. 368 КК України використовує у конструкції статті сполучник «або». Тобто законодавцем передбачено, що одне діяння може бути кваліфіковано одним із перерахованих у статті видів діянь. У випадку ж наявності іншого діяння воно повинно мати окрему кваліфікацію, що відповідно утворює повторність злочинів (ст. 32), і відповідно друге діяння має містити окрему кваліфікацію.
Також незрозумілим є, яке саме з переліку зазначених слідчим діянь має кваліфікацію «одержання неправомірної вигоди», а яке «прохання надати неправомірну вигоду», що також, без належного викладення правової кваліфікації співвідносно до конкретного діяння, перешкодить захиснику та обвинуваченій здійснювати захист, а суду роз`яснити таке обвинувачення.
Посилання прокурора на можливість подальшої зміни обвинувачення є недоречним, оскільки змінити допускається лише таке обвинувачення, яке було належно сформульовано вперше і саме на тій стадії, коли це встановлено кримінально-процесуальним законом тобто на стадії досудового слідства. А усунення невідповідності обвинувального акту можливе лише єдиним способом, який встановлений у ст. 214 КПК України шляхом повернення обвинувального акту прокурору.
І навпаки - призначення обвинувального акту, який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, до судового розгляду, порушує право особи на захист, тягне за собою сумнів у безсторонності судді.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 прокурору для усунення вищевказаних недоліків та належного формулювання обвинувачення.
У підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, наявність складу злочину, правильність кваліфікації його дій, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду справи по суті. Завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Однак законодавець свідомо розділяє обвинувальний акт на ту частину, де зазначаються фактичні обставини, і на ту, де має бути чітко викладене формулювання кримінально карного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого одною із диспозицій статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Таким чином, закон уповноважує прокурора (процесуального керівника) на викладення в обвинувальному акті обставин справи так, як вони ним встановлені на досудовому слідстві (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України) і, окремо, викладення формулювання обвинувачення, а не біографічний звіт про те, що хтось був призначений на посаду і мав перелік обов`язків, а функцією лабораторії є проведення вимірювань хімічного складу ґрунтів та кормів.
Разом з тим, суд, при розгляді справи по суті, має право самостійно та безпосередньо дослідити надані сторонами докази, надати їм відповідну правову оцінку, виклавши висновки у прийнятому рішенні.
Також, суд звертає увагу прокурора на необхідності додержання вимог ст. 293 КПК України після усунення недоліків обвинувального акту, згідно яких одночасно з переданням обвинувального акта з зазначенням дати його складання після усунення недоліків як у формулюванні обвинувачення, так і у визначенні правової кваліфікації до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України , суд, -
п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні №000162 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, повернути прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням законів під час провадження досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1