Провадження № 274/3457/21
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/583/21

І м е н е м У к р а ї н и
10.06.21 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/3457/21 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семаківці Коломийського району Івано-Франківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, зі слів має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , до засудження працював неофіційно, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 10.12.12 Дарницьким районним судом м. Києва за ст.ст. 186 ч. 2, 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, 11.11.15 іспитовий строк скасовано; 2) 31.05.16 Приморським районним судом м. Одеси за ст.ст. 186 ч. 2, 71, 72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.18 невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 4 місяці 26 днів обмеження волі,

за ч. 2 ст. 390 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року ОСОБА_3 відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2018 року з 27 вересня 2018 року відбував покарання у виді обмеження волі в державній установі «Бердичівський виправний центр (№ 108)», яка знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 2.

Наказом начальника державної установи «Бердичівський виправний центр (№ 108)» (далі БВЦ-108) від 30 березня 2019 року за № 49 засудженому ОСОБА_3 надано дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру з 09 год. 00 хв. 30 березня 2019 року до 09 год. 00 хв. 06 квітня 2019 року для вирішення питання працевлаштування після звільнення до АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_3 під підпис роз`яснено правила поведінки та повідомлено про термін перебування в короткочасному виїзді, попереджено про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення терміну виїзду.

Погодившись з умовами короткочасного виїзду, 30 березня 2019 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 вибув з державної установи «Бердичівський виправний центр (№ 108) та у встановлений для повернення час, а саме до 09 год. 00 хв. 06 квітня 2019 року на територію виправного центру не повернувся та не повідомив про причини неповернення. За місцем перебування під час короткочасного виїзду, визначеним у наказі № 49 від 30.03.19, відсутній та взагалі не з`являвся.

Отже ОСОБА_3 , маючи дозвіл на короткостроковий виїзд, будучи ознайомленим про настання кримінальної відповідальності в разі неповернення до місця відбування покарання у виді обмеження волі з часу закінчення короткострокового виїзду до виправного центру не повернувся.

Станом на 09 год. 00 хв. 06 квітня 2019 року ОСОБА_3 до державної установи «Бердичівський виправний центр (№ 108)» для подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі не повернувся та про причину неповернення адміністрацію виправного центру не повідомив.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 390 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, вказав, що фактичні обставини, зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності. Обвинувачений показав, що у 2018 році йому покарання у виді позбавлення волі було замінено на обмеження волі. Для відбуття покарання прибув у БВЦ-108, йому було роз`яснено права, обов`язки, відповідальність. 30.03.19 у нього був день народження, він отримав дозвіл на вихід, мав домовитися з матір`ю про майбутнє працевлаштування. При виході його попередили про обов`язок повернутися, кримінальну відповідальність. Вдома нікого не було, зустрів знайомого. Почали вживати алкоголь, отямився на наступний день у Києві. Злякався, електричками добрався до Одеси. Жив декілька років без документів, називаючись іншим прізвищем, працював неофіційно, нікуди не влазив, знав про наслідки. Два тижні тому у Херсоні, вийшовши з церкви, вирішив закрити цю сторінку свого життя, самостійно прийшов до відділу поліції, здався, розповів. Вину визнає, у скоєному кається, просить суворо не карати.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість також підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

*копією вироку Приморського районного суду м. Одеса від 31.05.16, згідно з яким ОСОБА_3 засуджено за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (т. 1, а.п. 91-92);

*копією ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.18, на підставі якої ОСОБА_3 невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 4 місяці 26 днів обмеження волі (т. 1, а.п. 93);

*даними копії розписки ОСОБА_3 від 27.09.18 про ознайомлення з вимогами КВК України, КПК України та КК України, в тому числі з положеннями ст. 390 КК України (т. 1, а.п. 32-33);

*даними копії висновку про дозвіл на короткостроковий виїзд засудженого від 30.03.19, відповідно до якого начальник БВЦ № 108 вважає можливим дозволити засудженому ОСОБА_3 короткостроковий виїзд у зв`язку з вирішенням питання працевлаштування після звільнення з 09.00 30.03.19 до 09.00 06.04.19 (т. 1, а.п. 29);

*даними копії наказу начальника БВЦ-108 № 49 від 30.03.19 про надання ОСОБА_3 короткострокового виїзду за межі виправного центру у зв`язку з вирішенням питання працевлаштування після звільнення з 09.00 30.03.19. До виправного центру засудженому прибути о 09.00 06.04.19 (т. 1, а.п. 30);

*даними копії розписки ОСОБА_3 від 30.03.19 про те, що йому доведено до відома правила поведінки під час короткострокової відпустки, він попереджений про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку короткострокової відпустки (т. 1, а.п. 23);

*даними корінця посвідчення № 49 від 30.03.19 про надання ОСОБА_3 короткострокового виїзду за межі установи у зв`язку з особистими обставинами на 7 діб, відповідно до якого ОСОБА_3 вибув з центру 30.03.19, але не прибув (т. 1, а.п. 24);

*даними протоколу огляду місця події від 07.04.19 з фототаблицею до нього, під час якого зафіксовано відсутність ОСОБА_3 в житловій кімнаті житлового корпусу БВЦ-108. В ході огляду вилучено станок для гоління та зубну щітку засудженого (т. 1, а.п. 8-15).

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд змінює формулювання, зазначене органом обвинувачення, в частині характеристики суб`єкта скоєння злочину: замість «особи, засудженої до обмеження волі» (що не відповідає дійсності) на «особу, яка відбуває покарання у виді обмеження волі», що відповідає вимогам закону та встановленим фактичним обставинам та не погіршує становище особи.

Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 390 КК України, як неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України (в ред. від 15.11.11) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 390 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений раніше судимий, за місцем відбування покарання за незначний проміжок часу характеризувався в цілому позитивно, мав одне заохочення, стягнення були погашені у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, знову вчинив злочин, цього разу пов`язаний із уникненням від відбування покарання у виді обмеження волі, при чому уникав цього покарання протягом тривалого часу, відбувши лише півроку у виправному центрі, подальше відбуття покарання у виді обмеження волі не змінить умов і режиму такого покарання, тобто не усуне причини та умови скоєння злочину, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без повної ізоляції від суспільства неможливе. І лише враховуючи визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, в цілому позитивну характеристику, суд приходить висновку про можливість призначення ОСОБА_3 строку покарання на мінімальний строк, встановлений в санкції ч. 2 ст. 390 КК України. Остаточне покарання обвинуваченому відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року.

На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у провадженні не подано.

Дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку, що передувала скоєнню злочину, а саме те, що ОСОБА_3 протягом чималого проміжку часу уникав відбування покарання у виді обмеження волі, приймаючи до уваги призначене покарання, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року, та призначає ОСОБА_3 до відбуття 01 (один) рік 02 (два) місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 10 червня 2021 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місця з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 17.05.21 до 09.06.21 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1