23.06.2021 Справа № 756/9545/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9545/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва Касьян А.В., перевіривши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва,

в с т а н о в и в:

22.06.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва Касьян А.В. надійшла вищевказана скарга.

Вивчивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено, що особа, яка звернулась зі скаргою просить:

- «визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва, яка полягала у відмові відповідати по суті на моє клопотання, а саме чи були серед тих персональних даних, які незаконно збували, мої ОСОБА_1 персональні дані;

- зобов`язати посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва відповісти на моє клопотання по суті, а саме чи були серед тих персональних даних, які незаконно збували, мої, ОСОБА_1 персональні дані».

Системний аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернувся ОСОБА_1 до слідчого судді не може бути предметом розгляду та провадження не підлягає відкриттю з підстав, передбачених ст. 304 КПК України, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Разом із цим, скарга ОСОБА_1 направлена на оскарження та зобов`язання вчинення дій, оскарження яких прямо не передбачено спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 цього Кодексу.

Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність слідчого, прокурора у формі нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; про закриття кримінального провадження; про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; про відмову у визнанні потерпілим; про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, а також повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру та рішення, дії чи бездіяльність при застосуванні заходів безпеки. Даний перелік, визначений КПК України, є вичерпним.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

Зазначені обставини також кореспондуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеною у постанові від 26.03.2019 у справі №807/1456/17 (провадження №11-1460апп18) (які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»), згідно якої наведений у ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Зі змісту прохальної частини скарги, як можна зрозуміти з її змісту, вбачається, що предметом оскарження є бездіяльність уповноважених осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2021.

Разом із цим, у розумінні ст. 303 КПК України нездійснення процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, може вважатися протиправною бездіяльністю й оскаржуватися до суду лише у випадках, коли законний обов`язок службової особи щодо їх вчинення є безальтернативним і не передбачає дискреції як можливості вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки.

Порядок розгляду клопотань під час досудового розслідування врегульовано ст. 220 КПК України. Відповідно до цієї статті клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

У цьому разі, бездіяльність сторони обвинувачення, як предмет судового оскарження має місце тоді, коли в строк, передбачений ст. 220 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор не здійснює дії, визначені цією статтею як обов`язкові, - не повідомляє особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні.

В той же час, відповідно до долучених на обґрунтування скарги документів вбачається, що 10.06.2021 прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва Тузовим Є.Ю. було винесено постанову у кримінальному провадженні №0000023 від 22.02.2021 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 28.05.2021, копію якої було скеровано останньому відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 КПК України.

Таким чином, прийняття прокурором постанови про відмову у задоволенні клопотання в межах строку, передбаченого ст. 220 КПК України, не може розцінюватися як бездіяльність відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, адже розгляд клопотань і правова оцінка обставин, як підстава для прийняття того чи іншого процесуального рішення, належить до дискреційних повноважень зазначеної посадової особи.

Відповідні висновки узгоджуються з позицією, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2019 (провадження №11-945сап18), які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Цитування ОСОБА_1 у скарзі положень п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України не можуть бути прийняті слідчим суддею до уваги, оскільки зі змісту долученого клопотання від 28.05.2021 не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до прокурора з клопотанням про проведення слідчих (розшукових) чи негласних слідчих (розшукових) дій.

До того ж, ч. 6 ст. 233 КПК України передбачено, що правом на звернення до органу досудового розслідування з клопотанням про здійснення слідчих (розшукових) дій законодавцем наділено сторону захисту у кримінальному провадженні, потерпілого та представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, що кореспондується з вимогами ч. 3 ст. 93 КПК України.

Разом із тим, матеріали скарги не містять доказів того, що ОСОБА_1 має статус потерпілого у кримінальному провадженні або будь-який інший процесуальний статус у ньому, який наділяв би останнього правом на звернення до органу досудового розслідування із таким клопотанням.

Крім того, не можуть бути взяті до уваги слідчим суддею і цитування ОСОБА_1 у скарзі положеннь п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності під час розгляду скарги на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика ЄСПЛ свідчить, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.

Як зазначив «mutatis mutandis» (з урахуванням відмінностей щодо обставин) ЄСПЛ «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26.07.2007).

Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справах «Голдер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1975; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20.06.2011), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).

У своїй скарзі ОСОБА_1 не ставить питання про скасування постанови прокурора від 10.06.2021 про відмову у задоволенні клопотання від 28.05.2021, а тому вказане рішення прокурора не може бути предметом перевірки слідчим суддею через призму здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, оскільки способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_1 у своїй скарзі просить слідчого суддю зобов`язати посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києві розглянути його клопотання від 28.05.2021 по суті, яке, як вже зазначалось вище, було розглянуто у формі та спосіб, визначених ч. 2 ст. 220 КПК України, бездіяльність, яка є предметом оскарження у даній скарзі, відсутня, а тому враховуючи, що інша вимога скарги стосується обставин вже встановлених слідчим суддею та є похідною від неї, а також стосується вимоги про прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги рішення, яке не передбачено ч. 2 ст. 307 КПК України (визнання протиправною бездіяльності), керуючись ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись статтями 1-40, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Оболонської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя А.В. Касьян