Справа № 467/465/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000096, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 ; раніше судимий:

-30 липня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; знятий з обліку у зв`язку із вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року;

-23 жовтня 2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 того ж Кодексу до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення правопорушення і наслідків, що настали, а також форми вини, мети і мотиву

Суд визнав доведеним, що 09 березня 2019 року приблизно о 01:00 год., у ОСОБА_7 , раніше судимого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, який в цей час перебував на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло.

Реалізуючи свої наміри, ОСОБА_7 , 09 березня 2019 року близько 01:00 год., прибувши на велосипеді до домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, з метою обернення чужого майна на власну користь, шляхом розбиття віконного скла проник всередину вказаного житлового будинку, де в одній із кімнат, висловивши на адресу потерпілої ОСОБА_9 погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно відкрито викрав належні останній грошові кошти в сумі 9 000,00 грн., після чого місце події покинув, розпорядившись відкрито викраденими коштами на власний розсуд і тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 9 000,00 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінка показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, а також інших доказів, наданих прокурором на підтвердження обставин висунутого обвинувачення

Так, допитаний в у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що 08 березня 2019 року він знаходився в себе вдома по АДРЕСА_3 .

Близько 18:00 години вечора він на запрошення свого брата ОСОБА_10 , купивши пива та цигарок, пішов до нього додому, де вже знаходились їх спільні знайомі, вживаючи алкогольні напої.

Коли близько 23:30 години усі почали розходитись додому, він взяв належний ОСОБА_11 велосипед та поїхав на АДРЕСА_2 до домоволодіння Потерпілої ОСОБА_9 , оскільки раніше вже був у неї вдома і знає, що в неї є гроші.

Обвинувачений вказав, що цього дня його дівчина, яка проживає в місті Одеса, запросила його до себе гостювати, а тому йому необхідні були кошти, у тому числі й на дорогу, так як о 02:00 годині йому потрібно було сісти на поїзд, що прямує до м. Одеси.

Тому він вирішив поїхати до потерпілої ОСОБА_9 з метою вчинення інкримінованих йому у цьому провадженні дій.

Коли приїхав до домоволодіння потерпілої, то дістав з правого рукава куртки шампур, який взяв заздалегідь в будинку ОСОБА_10 , та почав за його допомогою відривати цвяхи з віконної рами аби зняти вікно, що розміщене позаду будинку.

Однак, коли таким чином зняти шибку не вийшло, він розбив її ліктем, порізавши при цьому руку.

Вибивши шибку, він заліз в будинок через віконний отвір, відразу потрапивши до кімнати, де на ліжку лежала потерпіла.

Однак, вона прокинулась, почала світити ліхтарем, запитавши, що йому треба.

Толі він сказав їй аби віддала гроші, на що вона повідомила, що в неї їх немає.

Він знову сказав їй віддати гроші, штовхнувши її, після чого вона вказала на шафу, до якої він попрямував.

При цьому, шампуром він на потерпілу не замахувався, проте, замахувався на неї рукою і погрожував застосуванням фізичної сили. Однак, шампур в цей час тримав в руках.

Після цього потерпіла, злякавшись, дістала гаманець, у якому було приблизно чотириста гривень, та сумку із шафи, у якій були гроші. Скільки точно він не знає, так як не рахував їх, але залишив потерпілій 200,00 грн. Решту забрав, вийшовши з будинку через вхідні двері.

Далі він пішов через город та балку до магазину «Югсбит» аби пограти на автоматах.

По дорозі до магазину згадав, що в кущах біля посадки залишився велосипед, а на подвір`ї потерпілої шампур і його шапка чорного кольору з написом «Nike» проте, повертатись за ними не став.

Близько однієї години він грав на автоматах, а потім на таксі поїхав до м. Первомайськ, де провів певний час із своїм знайомим, вживаючи алкогольні напої.

Потім на таксі поїхав до с. Лиса Гора до свого відчима, де також вживав алкогольні напої.

Дещо пізніше йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що його у відділку допитують поліцейські.

Тоді він приїхав в смт. Арбузинка та пішов до відділку поліції, де у нього вилучили телефон, цигарки, сім картки та близько 1 900,00 грн.

Обвинувачений не міг точно вказати, якою сумою коштів потерпілої він заволодів, однак, в відділку поліції йому назвали 9 000,00 грн.

Він у цілому погодився із цим, вказавши, що відразу після вчинення злочину витратив багато коштів.

Додав, що потерпілій особисто спричинену матеріальну шкоду не відшкодував, але має такий намір. Натомість його дружина ОСОБА_13 намагалась вирішити із потерпілою це питання, на що остання сказала, щоб розібрався суд.

Обвинувачений вказав на те, що засуджує свій вчинок, свою провину визнає повністю і готовий нести покарання в міру своєї вини.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи допитаною в судовому засіданні із дотриманням правил, установлених ст. 353 КПК України, зокрема, показала, що 08 березня 2019 року вона знаходилась в себе вдома. Проживає сама, сусідів біля неї немає.

Коли лягла спати, то почула, що хтось стукає у вікно. Вона хотіла одягтись і вийти, але ще не встигла цього зробити, як побачила чоловіка, який стояв в дверях кімнати і вимагав гроші.

Коли він сказав, що вб`є її, то вона, налякавшись, віддала йому 9 000,00 грн., які зберігала у шафі. При цьому, він вдарив її кулаком один раз по голові. Однак, в руках у нього вона нічого не бачила.

Взявши гроші, він вийшов через вхідні двері, які зачиняються зсередини.

Потерпіла вказала, що це був обвинувачений, так як вона впізнала його за рисами обличчя. Раніше вона його не бачила, її грабували вже чотири рази, але кожного разу то були інші люди.

Ці показання обвинуваченого і потерпілої, ураховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, так як сприймались судом безпосередньо у порядку, встановленому КПК України, суд визнає допустимим і одночасно належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, зокрема, щодо часу, місця та способу учиненого правопорушення, спрямованості умислу обвинуваченого, його корисливої мети і мотивів.

Свідки сторони обвинувачення, будучи допитаними згідно із правилами ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, кожен окремо, вказали суду на таке.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 , допитаний в присутності його законного представника ОСОБА_15 , показав, що 09 березня він разом із своїм братом ОСОБА_16 святкували день народження останнього в барі в смт. Арбузинка.

У період часу з 01:00 години по 01:30 години він викликав таксі та поїхав додому та ліг спати.

Через деякий час його розбудив старший брат і сказав, що дзвонить його телефон. Він взяв слухавку. Це був ОСОБА_7 , який попрохав викликати йому таксі.

Тоді він зателефонував до свого брата аби запитати номер таксиста, однак, той сказав відключити телефон, що він і зробив.

При цьому, ОСОБА_7 не казав де він знаходиться, куди має намір їхати і для чого йому таксі.

Свідок ОСОБА_10 , будучи рідним братом обвинуваченого, від давання показань відносно останнього відмовився, зіславшись на положення ст. 63 Конституції України.

Від допиту решти свідків сторони обвинувачення прокурор відмовився в судовому засіданні, а тому з огляду на його диспозитивне право щодо подання доказів, з урахуванням думки учасників процесу, судом була прийнята ця відмова.

Тож, показання свідка ОСОБА_14 не місять відомостей щодо обставин учиненого діяння, як то, щодо часу, місця та/або способу, у тому числі мети і мотивів обвинуваченого і сприймаються судом як неналежний доказ через призму положень ст.85 КК України.

Разом із цим, на винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння вказують ряд інших наданих стороною обвинувачення доказів.

Тож, суд, дотримуючись правил 358 КПК України, дослідив документи у розумінні ст. 99 указаного Кодексу, як доказів щодо фактичних даних, отриманих у передбаченому КПК порядку, на підставі яких було установлено наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому.

Зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09 березня 2019 року підтверджується факт того, що потерпіла ОСОБА_9 звернулась до органу Національної поліції та повідомила про проникнення до її будинку невідомої особи і вимагання останньою грошових коштів.

Отримавши дозвіл потерпілої на проведення огляду її домоволодіння, що підтверджується відповідною заявою від 09 березня 2019 року, слідчим Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих, за участі спеціаліста та самої потерпілої ОСОБА_9 було оглянуто належне останній домоволодіння АДРЕСА_2 , де в ході огляду виявлено та вилучено чоловічу шапку із смугами сірого і чорного кольору, чоловічу шапку з написом «Nike», металевий прут довжиною 50 см (шампур).

Крім цього, зафіксовано пошкоджене вікно з розбитим склом та пошкоджену раму вхідних дверей, біля яких на порозі виявлено плями бурого кольору, загалом обстановку у будинку потерпілої відразу після вчинення кримінального правопорушення. На відстані 5 метрів від будинку виявлений велосипед з двома багажниками. Під сидінням велосипеду виявлено та вилучено недопалок цигарки «Комплімент» ( протокол ОМП від 09 березня 2019 року із додатком фото таблицею (зображення №1-№28)).

Істотних порушень вимог ст. 233 КПК України під час огляду домоволодіння потерпілої, як місця події, судом не установлено.

Показаннями обвинуваченого і потерпілої, середі іншого, установлено спосіб учиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, і способу його проникнення до будинку ОСОБА_9 та у цілому перебіг подій, що мали місце, які у сукупності між собою та з іншими доказами у справі дають змогу установити наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, як то, усіх ознак його об`єктивної і суб`єктивної сторони, у тому числі й предмету правопорушення.

Виявлена на місці події шапка з написом «Nike» вказує на присутність обвинуваченого на території домоволодіння потерпілої, позаяк, він в судовому засіданні вказав на те, що ця шапка належить йому і була одягнена на ньому під час вчинення злочину.

Факт відкритого викрадення (заволодіння) належних потерпілій коштів, як чужого для обвинуваченого майна, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, підтверджується як показаннями потерпілої, так і показаннями самого обвинуваченого, які в цій частині кореспондуються між собою.

При цьому, суд установив, що передача потерпілою коштів обвинуваченому не була добровільною і мала місце під впливом застосування до неї погрози.

При цьому, обвинувачений мав реальну можливість розпорядитись відкрито викраденими коштами у потерпілої і розпорядився ними, що підтверджується його ж показаннями, що вказує на стадію злочину, як то, він є закінченим.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 квітня 2019 року потерпіла впізнала особу на зображенні №2 за темним волоссям та видовженим обличчям, у тому числі за загальними ознаками обличчя.

Істотних порушень вимог ст. 228 КПК України, які б зумовили визнання цього доказу недопустимим, зокрема, що він здобутий внаслідок істотного порушення прав особи, суд не виявив.

До того ж суд зауважує, що потерпіла в судовому засіданні вказала на обвинуваченого, як на особу, яка проникла до її житла 09 березня 2019 року, впізнавши його за загальними рисами обличчя.

Сам же обвинувачений дав показання про свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, детально вказавши на обставини, що відображені в обвинувальному акті щодо часу, місця і способу його учинення і спрямованості свого умислу.

Згідно довідки Арбузинської ЦРЛ від 09 березня 2019 року тілесних ушкоджень у потерпілої не виявлено.

При затриманні ОСОБА_7 у нього буди вилучені грошові кошти, мобільний телефон та сім картку, що слідує із протоколу затримання від 09 березня 2019 року.

Стосовно питання спрямованості умислу у обвинуваченого на вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, як то, мети і мотиву, то вона установлена судом на підставі аналізу сукупності досліджених ним доказів, у більшій мірі із показань самого обвинуваченого, зокрема, наявності у нього корисливого мотиву та мети обернення чужого майна (грошових коштів) на власну користь, на, серед іншого, вказують й установлені судом обставини, що мали місце безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення і його поведінка після вчинення злочину.

Як наслідок, загалом усі вказані вищенаведені та досліджені судом докази сторони обвинувачення, що надані нею на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, підтверджують обставини і факти, регламентовані ст. 91 КПК України, як то, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин і обстановки вчинення, предмету), у тому числі перебігу подій, що мали місце, а також спрямованості умислу обвинуваченого, зокрема, мотиву і мети вчиненого діяння.

При цьому, усі процесуальні джерела цих доказів зібрані в ході досудового розслідування у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Позаяк, у цілому, як установлено судом, вимоги ст.223 КПК України щодо проведення усіх слідчих дій в ході досудового розслідування у цілому були дотримані, а самі слідчі дії проведені за наявності для того визначених законом підстав.

Незначні ж недоліки, що мали місце при оформленні процесуальних документів, зокрема, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23 квітня 2019 року, не є такими, що зумовлюють визнання доказів загалом чи то конкретно цього протоку недопустимими.

Позаяк, істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також наявності будь-яких інших доказів, здобутих завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд не установив.

І сторони шляхом застосування визначеного КПК України механізму доказування протилежного перед судом не довели.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

Як наслідок, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, і їх достатнього обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за обставин, доведених перед судом із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом», тобто, із таким ступенем достовірності і достатності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим.

Тому у світлі установлених судом фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК України, так як він повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я і з проникненням у житло.

Підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у порядку ст.337 КПК України в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення що б потягло за собою покращення становища обвинуваченого, суд не убачає.

Перевіряючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходив, зокрема, із роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року.

Так, грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж слід виходити зі спрямованості

умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий

характер вчинюваних винною особою дій.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту,

коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість

розпоряджатися чи користуватися ним.

Грабіж, поєднаний з незаконним проникненням до житла кваліфікується відповідно за ч.3 ст. 186 КК України. Додатково за статтею 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно (п.7 ППВСУ №10 від 06.11.2020 року).

При грабежі насильство або погроза його

застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх

застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи

висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно.

Погроза застосування насильства при грабежі полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я ( п.12 ППВСУ №10 від 06.11.2009 року).

При цьому, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід

розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із

застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища (п. 22 ППВСУ №10 від 06.11.2009 року).

Мотиви призначення покарання

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості учиненого ним кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує, що воно відноситься до категорії тяжких злочинів, особливості й обставини його учинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини (прямий умисел), корисливий мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, зокрема, що злочин є закінченим і обвинувачений мав реальну можливість розпорядитись вилучений майном потерпілої і розпорядився ним; характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, зокрема, для потерпілої, розмір матеріальної шкоди, що їй спричинений; поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення правопорушення, зокрема, що він усунути наслідки своїх діянь у будь - який спосіб не намагався (відшкодувати спричинену потерпілій матеріальну чи то моральну шкоду), вибачення у неї не просив, більш того, не вперше вчинив відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України.

У той час як обвинувачений є особою молодого віку, не одружений, офіційно не працевлаштований, не навчається, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, що можливо розцінити як відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, не перебуває на військовому обліку, так само як і на обліку у лікаря нарколога та психіатра, заяв та скарг на нього не надходило, компрометуючими матеріалами селищна рада відносно нього не володіє, має зареєстроване місце проживання, проте, проживає за іншою адресою, має дві не зняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів.

При цьому, суд достовірно не установив, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, на що вказувала сторона захисту, оскільки наявні у справі характеристики не можливо сприймати як об`єктивні, зокрема, і через відсутність будь яких даних про осіб, що їх надали, їх доброчесність та авторитет.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно із ст. 66 КК України, суд не установив, а також і будь - яких інших обставин, із тих, що не передбачені кримінальним законом України, які б тією чи іншою мірою могли б пом`якшити покарання.

Зокрема, визнання обвинуваченим своєї вини і давання показань, саме по собі, суд не може розцінити як щире каяття, оскільки обвинувачений бачив потерпілу в судовому засіданні, вибачення у неї не просив, наміру відшкодувати спричинену їй шкоду чи іншим чином усунути негативні для неї наслідки їй не виказував.

Натомість він не вперше вчиняє відносно неї кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 186 КК України.

Отже, говорити про його відверте і дійсне розкаяння не можна.

Однак, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення ним злочину щодо особи похилого віку ( п. 6 ч.1 ст. 67 КК України), позаяк, потерпіла народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Як наслідок, визначена судом міра покарання, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування положень ст. ст. 69, 69-1 та 75 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину (обставин, мотиву і мети, а також поведінки обвинуваченого до, під час та після вчинення злочину), його особи, зокрема, що має не зняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому належить застосувати положення ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Зокрема, установлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року за ч.3 ст. 186 КК України за злочин, учинений ним 13 травня 2020 року.

З огляду на установлену дату вчинення даного злочину 09 березня 2019 року та постановлення попереднього вироку 22 грудня 2020 року, покарання належить призначити згідно правил ч.ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання меншу суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання щодо принципу, який необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повне чи часткове складання покарань, призначених за окремі злочини), суд, з огляду на роз`яснення п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами), враховував, крім даних про обвинуваченого, який є особою молодого віку, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставини, що обтяжує його, також кількість злочинів, що входять до сукупності, корисливу форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, зокрема, розмір матеріальної шкоди, вид сукупності.

До того ж, згідно ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням положень ч.ч.1,5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного за цим вироком, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в рамках цього кримінального провадження, яке мало місце з моменту його затримання, а саме: з 09 березня 2019 року по день ухвалення Арбузинським районним судом Миколаївської області вироку від 06 травня 2020 року, коли він був звільнений з під варти в залі суду, а також покарання, що частково відбуте ним на цей час за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року у виді позбавлення волі, а саме: з 15 травня 2020 року по день ухвалення цього вироку, тобто по 06 травня 2021 року включно.

Крім цього, суд, обираючи принцип призначення покарання, ураховував відомості досудової доповіді, складеної відносно ОСОБА_7 начальником Арбузинського МРВ філії ДУ «Центра пробації» в Миколаївській області, згідно якої ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, і для окремих осіб, оцінюється як середній.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження ніким не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Крім цього, у порядку п. 1 ч.4 ст. 374 КПК України суд приймає рішення щодо запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, а саме: у виді тримання обвинуваченого під вартою з огляду на установленість в ході судового розгляду реальних і дійсних ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 указаного Кодексу, як то, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

Зокрема, ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів особою, не працевлаштований, засуджується до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з урахуванням дійсності обставин, визначених п.п.1-3 ч.1 ст. 194 КПК України та обставин, із числа регламентованих п.п.1.-12 ч.1 ст. 178 цього ж Кодексу, оцінених у сукупності, у тому числі й його особи та репутації у місці постійного проживання.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ч.1 ст. 133 КПК України, в рамках цього кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

В силу ч.1,4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді у виді 4 (чотирьох) років 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років позбавлення волі, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту ухвалення цього вироку, тобто, з 07 травня 2021 року.

В силу ч.4 ст. 70, ч.ч.1,5 ст. 72 КК України у строк покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 09 березня 2019 року по 06 травня 2020 року включно та покарання, частково відбуте за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2020 року, а саме: з 15 травня 2020 року по 06 травня 2021 року включно.

До набрання цим вироком законної сили обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Речові докази: чоловічу зимову шапку (сейф-пакет №4447071), чоловічу зимову шапку з логотипом «NIKE» (сейф-пакет №4447070), мобільний телефон марки «Samsung» модель GT-T1202 чорного кольору з акумулятором та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» (сейф-пакет №INZ2054846) - повернути ОСОБА_7 .

Речові докази: три купюри номіналом 500 грн., дві купюри номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 5 грн., одна купюра номіналом 1 гривня (сейф-пакет №INZ2054845) повернути ОСОБА_9 .

Речові докази: шампур (сейф-пакет №4364826), зіскоб речовини бурого кольору (сейф-пакет №4244844), недопалок сигарети «Комплімент» (сейф-пакет ЕХР4447071) знищити.

Речові докази: велосипед синього кольору та дві полімерні ручки від нього чорного кольору (сейф-пакет ЕХР0167416) повернути ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1