Справа №751/4771/21
Провадження №1-кс/751/1424/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 р. місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду м. Чернігів ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду Новозаводського районного суду м. Чернігів клопотання адвоката ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за №0000262 від 14.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

захисник ОСОБА_3 ,

слідчий ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурор ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Захисник підозрюваного в кримінальному провадженні №0000262 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дії відносно його підзахисного ОСОБА_7 , які проводились під час досудового розслідування кримінальних проваджень №0000253 та №0000025.

Клопотання мотивоване тим, що спочатку слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000253 від 11.11.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, СУ ГУНП в Чернігівській області з 13.01.2021 року здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 за фактом пропозиції неправомірної вигоди службовій особі за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Постановою прокурора від 24.03.2021 року матеріали досудових розслідувань за №0000253 та №0000025 були об`єднані в одне провадження під №0000253, в рамках якого 09.04.2021 року ОСОБА_7 було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

В подальшому, постановою прокурора від 14.06.2021 року було виділено з матеріалів кримінального провадження №0000253 матеріали досудового розслідування за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та присвоєно номер кримінального провадження №0000262.

15.06.2021 року ОСОБА_7 вже в рамках кримінального провадження №0000262 було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

В судовому засіданні захисник зазначив, що сторона захисту намагається отримати доступ до матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дій виключно відносно ОСОБА_7 , які були проведені в рамках кримінальних проваджень №0000253 та №0000025.

В свою чергу слідчий та прокурор, заперечуючи щодо задоволення клопотання, посилались не неприпустимість розголошення відомостей досудового розслідування особам, які на даний час формально не мають жодного процесуального статусу у вище вказаних кримінальних провадженнях.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінальних проваджень, суд приходить до наступних висновків.

Завдання кримінального провадження вимагають пошуку розумного балансу між необхідністю захистити особу, суспільство і державу від кримінальних правопорушень шляхом забезпечення дієвості кримінальної юстиції та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, з одного боку, та потребами забезпечення прав підозрюваного, обвинуваченого в кримінальному провадженні - з іншого.

Порушення цього балансу може мати наслідком у крайніх проявах або тотальне нехтування правами людини з боку правоохоронних органів і судів, внаслідок чого кримінальна юстиція може перетворитися на каральний, репресивний механізм, який порушуватиме фундаментальні засади демократичного суспільства і буде небезпечним не тільки для злочинців, але й невинуватих осіб, або навпаки - створення таких надмірних формальних перешкод для діяльності правоохоронних органів, які практично унеможливлять їх ефективну роботу, що призведе до недієвості правоохоронної функції держави в цілому та до значного підвищення рівня злочинності, що так само є небезпечним як для всього суспільства, так і для прав і свобод кожної окремої людини.

Пошук цього балансу, серед іншого, ґрунтується на такій засаді кримінального провадження, як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст цієї загальної засади кримінального провадження розкрито в ст.22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В умовах змагальності процесу в багатьох випадках досить складно передбачити наперед напрямок розвитку подій під час судового розгляду, оскільки сторона захисту може вільно обирати свою тактику від повного визнання вини до повного її заперечення, вона може визнати певні фактичні обставини або навпаки висловити несподівані аргументи, які потребуватимуть перевірки, вона також може заперечувати допустимість чи достовірність одного, кількох або всіх доказів або навпаки не бачити в цьому сенсу тощо.

Саме така непередбачуваність змагального процесу потребує пошуку судом відповідного балансу конкуруючих інтересів держави, потерпілого, обвинуваченого та інших осіб у кожному конкретному випадку для того, щоб забезпечити справедливість процесу в цілому. Це також вимагає застосування такого підходу до тлумачення норм процесуального права, які мають відомий рівень абстрактності, щоб це не створило, ані невиправданих переваг однієї зі сторін процесу, ані невиправданих формальних перепон для реалізації сторонами своїх прав і обов`язків. Як зазначив mutatis mutandis (з урахуванням відмінностей щодо обставин) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (див. рішення від 26.07.2007 у справі «Walchli v. France», заява №. 35787/03, § 29).

Так, приписами ст.222 КПК визначено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. З іншої сторони, згідно ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

В конкретному випадку слідчий суддя звертає увагу на те, що сторона обвинувачення може невиправдано обмежити сторону захисту від ознайомлення з рядом процесуальних документів шляхом виділення частини матеріалів кримінального провадження в інше кримінальне провадження.

Небезпека виділення та об`єднань матеріалів кримінальних проваджень закладається в диспозитивності права прокурора з даного питання і відсутність будь-якого судового контролю, а також неможливість ініціювання стороною захисту (в разі потреби) доступу до відповідних матеріалів, які прокурор виокремив в інше кримінальне провадження.

Тобто, в даному випадку існує певна конкуренція положень статей 222 та 290 КПК України в частині визначення прокурором або слідчим обсягу надання доказів матеріалів досудового розслідування для ознайомлення стороні захисту.

Загальні принципи щодо застосування положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в аспекті відкриття доказів викладені ЄСПЛ у справах «Джаспер проти Сполученого Королівства» (Jasper v. the United Kingdom, рішення від 16 лютого 2000 року, заява № 27052/95), «Мірілашвілі проти Росії» (Mirilashvili v. Russia, рішення від 11 грудня 2008 року, заява № 6293/04), «Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia, рішення від 6 березня 2012 року, заява № 59577/08), «Матанович проти Хорватії» (Matanovic v. Croatia, рішення від 4 квітня 2017 року, заява № 2742/12), «Якуба проти України» (Yakuba v. Ukraine, рішення від 12 Лютого 2019 року) та інших.

Так, у справі «Матанович проти Хорватії» /п.157,158/ ЄСПЛ наголосив, що «відмова розкрити захисту матеріали, які містять такі подробиці, які могли б дозволити обвинуваченому звільнити його або її, або пом`якшити вирок, складатиме відмову в можливостях, необхідних для підготовки захисту, і тому складатиме порушення права, гарантованого статтею 6 Конвенції (див. C.G.P. проти Нідерландів (ріш.), № 29835/96, 15 січня 1997 року). Проте від обвинуваченого можливо очікувати наведення певних аргументів у своєму клопотанні (див. Бенденун проти Франції, 24 лютого 1994 року, § 52, Серія А, № 284) і національні суди вправі перевірити обґрунтованість цих аргументів (див. C.G.P., наведена вище, Натунен, наведена вище, § 43, Джанатуйнен проти Фінляндії, № 28552/05, § 45, 8 грудня 2009 року; і Леас, наведена вище, § 81).

Проте, у будь-якому випадку, у системах, в яких органи прокуратури зобов`язані відповідно до закону враховувати факти на користь і проти підозрюваного - процедура, відповідно до якої органи прокуратури самостійно намагаються оцінити, що може мати або не матиме значення для справи, без будь-яких наступних процесуальних гарантій прав захисту, не може відповідати вимогам статті 6 § 1 (див. Натунен, наведена вище, §§ 47-49)».

Окрім того, в справі «Матанович проти Хорватії» ЄСПЛ констатував порушення ст.6 Конвенції у зв`язку з невідкриттям стороні захисту третьої категорії матеріалів - 98 записів на CD, що стосувалися інших осіб, які не стали в подальшому обвинуваченими в кримінальному провадженні. ЄСПЛ зауважив, що вони були отримані шляхом таємного спостереження в контексті більш масштабного розслідування, проведеного у тій самій справі, проте, на відміну від другої категорії доказів, суд першої інстанції відмовив стороні захисту у доступі до будь-якої інформації про ці записи на тій підставі, що вони стосувалися приватного життя інших осіб, і ці записи повинні бути знищені згідно з відповідним національним законодавством.

У той же час не було запроваджено жодної процедури, яка б дозволила компетентному суду, за зверненням заявника, оцінити їх відношення до справи, зокрема, чи містять вони такі дані, які могли б дозволити заявнику виправдати себе чи зменшив обсяг обвинувачення, або вони стосувалися допустимості, достовірності та повноти доказів, поданих під час провадження. Отже, не можна звинувачувати заявника в тому, що він не подав конкретного клопотання про доступ до цієї конкретної частини записів.

Таким чином, сторона захисту була усунута від можливості брати участь у прийнятті рішення щодо відбору та відкриття тих чи інших матеріалів, які можуть мати значення для кримінального провадження, що порушило принцип рівності сторін у процесі.

Повертаючись до обставин даної справи, слідчий суддя звертає увагу на той факт, що слідчим суддею Чернігівського апеляційного суду було постановлено ухвали №130 т та №132 т від 12.01.2021 року та №1353 т від 09.03.2021 року про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій виключно відносно ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000253.

В подальшому отримана інформація в результаті проведення вище вказаних заходів використовувалась органом досудового слідства під час звернення до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту в рамках виділеного з нього кримінального провадження №0000262. Так, зокрема, слідчий посилався в клопотанні на протокол про результати аудіо-, відео контрою за особою від 16.03.2021 року, підставою для проведення якого була ухвала слідчого судді Чернігівського апеляційного суду від №130 т від 12.01.2021 року.

Захисник в обґрунтування важливості отримання доступу до матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно його підзахисного посилається на показання допитаного як свідка ОСОБА_8 , який вказав про близько 3-4 зустрічей з ОСОБА_7 . Натомість сторона обвинувачення в обґрунтування пред`явленої підозри ОСОБА_7 за ч.3 ст.369 КК України посилається виключно на один протокол НСРД від 28.12.2020 року.

Тобто, цілком очевидно, що відомості, які зафіксовані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій та санкціоновані ухвалами №130 т та №132 т від 12.01.2021 року та №1353 т від 09.03.2021 року можуть містити відомості, що виправдовуватимуть підозрюваного.

Беручи до уваги той факт, що всі проведені негласні слідчі (розшукові) дії, які були санкціоновані апеляційною інстанцією, проводилися виключно відносно ОСОБА_7 , і з частиною з яких сторона обвинувачення вже ознайомила сторону захисту /хоча і не в порядку ст.290 КПК України/, посилання прокурора на неможливість розголошення матеріалів досудового розслідування як на підставу відмови в ознайомленні з ними в конкретному випадку є абсолютно невиправданим та непереконливим.

Принцип диспозитивності /ст.26 КПК України/, який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з чим, цілком розумно очікувати сумлінної процесуальної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту, яка встановивши проведення ряду негласних слідчих (розшукових) дій відносно підозрюваного в рамках кримінального провадження, яке об`єднувалось з іншим, а в подальшому вже виділялося, вважатиме за необхідне ознайомитися з їх результатами.

Більше того, слідчий має можливість попередити захисника про обов`язок не розголошувати відомості, які не стосуються підзахисного та можуть стати відомими в разі ознайомлення з відповідними матеріалами.

Згідно з ч.1 ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідно рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ч.6 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених ч.5 ст.163 КПК України, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Сторона кримінального провадження довела в судовому засіданні можливість використання як доказів відомостей, що містяться в матеріалах проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_7 , що були санкціоновані ухвалами слідчого судді Чернігівського апеляційного суду за №130 т та №132 т від 12.01.2021 року та №1353 т від 09.03.2021 року в рамках кримінального провадження №0000253 та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Керуючись ст.ст.163,164 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника задовольнити.

Надати адвокату ОСОБА_3 тимчасовий доступ до матеріалів проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_7 , що були санкціоновані ухвалами слідчого судді Чернігівського апеляційного суду за №130 т та №132 т від 12.01.2021 року та №1353 т від 09.03.2021 року в рамках кримінального провадження №0000253.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів, слідчий суддя, за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Строк дії ухвали становить один місяць з дня її постановлення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1