Провадження №11-кп/801/108/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення порушення прав під час виконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення порушення прав під час виконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995.
Суд мотивував своє рішення тим, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою припинити його катування, задовольнивши подане ним клопотання, в якому він ставить питання про пом`якшення його покарання, заміни на інший вид покарання, припинення його катування та незаконного утримування під вартою.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт вказав на неповноту судового розгляду, неврахування всіх його вимог та неправильне, на його переконання, трактування судом закону.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення вимог апелянта, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 до смертної кари - розстрілу із конфіскацією усього, належного йому на праві власності майна. Ухвалою Верховного суду України від 22.02.1996 вирок Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 залишено без змін. В подальшому, постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 замінено засудженому ОСОБА_9 смертну кару на довічне позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Засуджений клопоче перед судом про припинення катування, заміну йому довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, оскільки він переконаний, що постановлений щодо нього вирок незаконний.
Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог засудженого.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З положень даної правової норми вбачається, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Статтею 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань як: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Тобто законом встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.
Юридичною підставою застосування даних правових норм є відбуття особою певної частини строку призначеного їй покарання. Відповідно до ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.10.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст. 82 КК України.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі, суди, які керуються лише законом, повинні діяти лише в його межах, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого є обґрунтованим.
Посилання апелянта, що його катують, зводяться до того, що його ув`язнили на підставі незаконного, на його переконання, вироку суду, який не приведений до виконання.
Дані твердження колегія суддів вважає голослівними, такими, що не відповідають дійсності, адже ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком суду, який набув законної сили і звернений до виконання у визначені законом строки. Підстав вважати, що ОСОБА_7 утримується під вартою незаконно, немає.
Доводи засудженого є необґрунтованими, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства і є лише його суб`єктивним трактуванням закону.
Ухвала суду є обґрунтованою, належними чином вмотивованою та відповідає як фактичним обставинам справи так і вимогам Закону.

Підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення порушення прав під час виконання вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4