ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2082/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/85/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши 12 березня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 р.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2013 року за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 181 600 грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 02 квітня 2021 р.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні 2019 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_12 прийняв рішення про особисте збагачення шляхом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин особам, схильним до їх вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків від незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, вирішив підшукати співучасників даної злочинної діяльності, а саме осіб, які б постачали психотропну речовину та особливо небезпечну психотропну речовину для збуту у м. Тернопіль, та осіб, які б безпосередньо її збували.

Так, ОСОБА_12 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі незаконно придбав порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить 4-ММС (4-метилметкатинон), що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, та кристалічну речовину, яка містить метамфетамін, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, які в подальшому для збуту передав ОСОБА_7

10.09.2020 о 20.12 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи в наявності заздалегідь придбану порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить 4-ММС (4-метилметкатинон), що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою в перерахунку на діючу речовину 0.4604 грама, та кристалічну речовину, яка містить метамфетамін, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою в перерахунку на основу 0.0649 грама, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , незаконно збув їх ОСОБА_13 (анкетні дані змінено), за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 1 450 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці, та часі незаконно придбав порошкоподібну речовину, яка містить 4-ММС (4-метилметкатинон), що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, та порошкоподібну речовину, яка містить амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, почав зберігати за місцем свого проживання, а саме: у квартири АДРЕСА_2 .

Однак, 02.02.2021 в період часу з 17.53 год. по 22.12 год. в ході санкціонованого обшуку у квартирі АДРЕСА_2 було вилучено порошкоподібну речовину, яка міститься 4-ММС (4-метилметкатинон), масою 0.7128 грама, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, та порошкоподібну речовину, яка містить амфетамін, масою 0.7112 грама, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, які протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу ОСОБА_7 незаконно зберігав з метою збуту.

02.02.2021 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оскаржуючи наявність підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), зазначає, що слідчим суддею не в повній мірі враховано ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а також особу підозрюваного, його стан здоров`я та майновий стан. Також не враховано, що за діяльність, пов`язану з незаконним обігом психотропних речовин, група отримувала суми коштів в особливо великих розмірах. Так, в ході проведення обшуків у підозрюваних вилучено грошові кошти в сумі 200 000 грн. та речовини, вартість яких за цінами чорного ринку складає близько 2 млн. грн. Тому обраний підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею альтернативний розмір застави не попередить наведених ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування, а орган досудового розслідування не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими співучасниками злочину та свідками, вчиненню іншого кримінального правопорушення, перешкоджанню ним в розслідуванні цього кримінального провадження та знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком 60 днів і визначити розмір застави в розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 021 500 грн.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними особами ( ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) та свідками у межах даного кримінального провадження;

- носити електронний засіб контролю;

- захисник підозрюваного ОСОБА_7 . ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.02.2021 у даній справі, скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю його реєстрації. В разі відмови в задоволенні апеляційній скарги в частині зміни запобіжного заходу на домашній арешт зменшити розмір застави.

Зазначає, що 04 лютого 2021 року було проголошено лише резолютивну частину ухвали, а повний текст виготовлено 09 лютого 2021 року та отримано іншим захисником ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_9 10 лютого 2021 року.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що слідчим не доведено можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та не наданого доказів цього.

Посилається на неможливість незаконного впливу на свідка ОСОБА_13 у зв`язку зі зміною анкетних даних останнього.

Зазначає, що не зрозуміло, яким чином підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Вказує, що в основу клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покладені недопустимі докази, а саме: протокол обшуку від 02 лютого 2021 року та протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18 червня 2020 року. Зокрема, всупереч вимогам ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року обшук був проведений не заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , якому надано дозвіл на проведення даної слідчої дії, а старшим слідчим ОСОБА_19 .

Також вказує, що в матеріалах, які долучені як додатки до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , наявний лише протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18 червня 2020 року. Постанова, на підставі якої проводились негласні (слідчі) розшукові дії та був складений відповідний протокол від 18 червня 2020 року, у додатках відсутня, тому неможливо дати належну юридичну оцінку даному протоколу, не знаючи, на протязі якого часу і ким мали проводитись негласні (слідчі) розшукові дії, стосовно кого, та які саме дії. Також відсутнє доручення старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , на які є посилання в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18 червня 2020 року.

Наголошує на тому, що сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило би презумпції невинуватості.

Посилається на те, що обраний підозрюваному розмір застави в сумі 181 600 грн. є занадто великим, так як майже всі свої прибутки підозрюваний витрачає на підтримку стану здоров`я, який є незадовільним. При цьому звертає увагу на те, що слідчим суддею не надано оцінку доказам щодо незадовільного стану підозрюваного здоров`я, які надані стороною захисту.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 . Вказує, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали враховано майновий стан підозрюваного ОСОБА_7 . Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що група, до складу якої входить ОСОБА_7 , за діяльність, пов`язану з незаконним обігом психотропних речовин, отримувала суми коштів в особливих великих розмірах. Наголошує на тому, що перевищення встановленого загальною нормою розміру застави може бути (а не повинно бути), а отже не є обов`язковим. Зазначає, що, виходячи із практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити скаргу з наведених у ній підстав, заперечивши проти скарги прокурора; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного, підтримав свою апеляційну скаргу і просить її задовольнити з наведених у ній мотивів, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження захиснику ОСОБА_8 слід поновити та залишити без задоволення як його апеляційну скаргу, так і апеляційну скаргу прокурора.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, сформульованого у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України, а тому, враховуючи те, що повний текст ухвали отримано 10 лютого 2021 року іншим захисником ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_9 , що підтверджується розпискою (а. с. 99), колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 03.02.2021 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 . ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001240 від 23.04.2019; протоколом проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 10.09.2020 відносно ОСОБА_7 ; висновком експерта №2.1-976/20 від 08.12.2020; висновком експерта №2.1-978/20 від 07.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 (анкетні дані змінено); протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 31.03.2020 відносно ОСОБА_20 , від 18.06.2020 відносно ОСОБА_21 , від 18.06.2020 відносно ОСОБА_12 , від 07.08.2020 відносно ОСОБА_12 ; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 ; висновком експерта №СЕ-19/120-21/1214-МРВ від 03.02.2021; висновком експерта №СЕ-19/120-21/1213-НЗПРАП від 03.02.2021, іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

А тому вважати надані слідчим докази, а саме: протокол обшуку від 02 лютого 2021 року, який, на думку захисника, складений з процесуальним порушеннями, та протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18 червня 2020 року без відповідної ухвали слідчого судді Тернопільського апеляційного суду №01/1010 від 02 березня 2020 року, на основі якої він складений, недопустимими, - є передчасним, оскільки вони підлягатимуть оцінці судом під час наступних етапів кримінального процесу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч. 2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри, слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому слідчим суддею вірно зазначено, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, даний ризик підтверджується тим, що органом досудового розслідування не встановлено всіх свідків та очевидців вказаного кримінального правопорушення, не допитано їх, а тому ОСОБА_7 , знаючи осіб, які причетні до його злочинної діяльності, може впливати на них з метою дачі ними неправдивих показань на користь нього, відмови від дачі показань або умисного ухилення від з`явлення до органу досудового розслідування та суду.

Тому, враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги захисника, що слідчим не доведено можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Крім цього, доводи адвоката ОСОБА_8 щодо неможливості незаконного впливу на свідка ОСОБА_13 , анкетні дані якого змінені, на думку колегії суддів, є непереконливими з огляду на те, що, як вбачається із протоколу допиту даного свідка від 15 вересня 2020 року, останній пояснив, що "весною 2020 року через спільних знайомих в м. Тернополі познайомився із ОСОБА_7 , після чого вони періодично зустрічались із ОСОБА_22 в колі спільних знайомих", а тому, враховуючи те, що підозрюваний особисто знайомий з даним свідком, такий ризик є вірогідним.

Також колегія суддів вважає доведеним ризик, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки злочинна діяльність підозрюваних у цьому кримінальному провадженні є багатоепізодною, а досудове розслідування ще триває та відбувається процес збирання доказів, відшукання та вилучення речей, які мають значення для кримінального провадження, зокрема, психотропних речовин, наркотичних засобів та коштів, отриманих злочинним шляхом від їх реалізації. Відтак ОСОБА_7 може безперешкодно знищити такі речі з метою впливу на хід досудового розслідування та неможливості в подальшому довести його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин твердження апеляційної скарги захисника про те, що незрозуміло, яким чином ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спростовується вищенаведеним.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному переховуватися від слідства та суду, колегія суддів враховує, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Разом із цим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що підозрюваний, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 домашнього арешту або іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, в тому числі з огляду на ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про те, що сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується підозрюваному, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу, оцінив у сукупності як наявність обґрунтованої підозри та тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, так і існування викладених вище ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного та встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Врахував слідчий суддя при обранні запобіжного заходу і стан здоровя підозрюваного.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційних скаргах підстави, з яких прокурор та адвокат просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційних скаргах не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційних скарг прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 р. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційні скарги прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 181 600 грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3