ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/804/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1094/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Бердянська виправна колонія № 77» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 2 лютого 2021 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Бердянська виправна колонія № 77» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений лише у грудні 2020 року отримав заробітну плату, матеріали провадження не містять копії укладеного з ним трудового договору чи інших відомостей про його працевлаштування, характеристика містить твердження загального характеру, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він приймав участь у роботах з благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов, а з вересня 2021 року він за трудовим договором працював на виробництві по виготовленню риболовних сіток.

Вважає, що суд повинен був дослідити характеристики з місця роботи та трудовий договір.

Крім того, заборгованість за проведену експертизу він сплатить з особистих грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Майкоп РФ, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Бердянська виправна колонія (№ 77)» за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року (з урахуванням вироку Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року), яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та засуджений до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі (а.с. 8-11).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 1/2 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 10 січня 2020 року (а.с. 3).

Під час тримання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 10 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року характеризувався посередньо, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Бердянська виправна колонія (№ 77)» відбуває покарання з 29 лютого 2020 року, за період відбування покарання стягнень не мав, отримав 1 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 12 січня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 залучається до благоустрою місць позбавлення волі, до виконання робіт з благоустрою ставиться сумлінно. Приймає участь у програмах диференційованого впливу «Підготовка до звільнення», «Фізкультура і спорт». Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. своєю поведінкою та ставленням до праці надає позитивний приклад іншим засудженим. Дотримується санітарно-гігієнічних норм. Прагне підвищувати свій загальноосвітній рівень та духовний розвиток. У колективі засуджених уживається з широким колом засуджених. Свій зовнішній вигляд, спальне місце, приліжкову тумбочку та форму одягу утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. У відношенні до представників адміністрації колонії дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, отримує посилки,телефонних переговорів без обмежень. На профілактичному обліку установи не перебуває. (а.с. 3-4).

Разом з тим, як вбачається з довідки начальника відділення СПС від 12 січня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення у вигляді догани, а також 1 заохочення 26 серпня 2020 року (а.с. 5).

Відсутність будь-яких заохочень за більш ніж півроку перебування у місцях позбавлення волі з 10 січня 2020 року по 26 серпня 2020 року, наявність лише 1 заохочення за весь період відбування покарання, а також вказане вище стягнення, яке хоча на час звернення з цим клопотанням до суду було погашене, але факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про нарахування та утримання заробітної плати засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 29 лютого 2020 року по грудень 2020 року працював лише протягом грудня 2020 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 7).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він приймав участь у роботах з благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Також колегії суддів не бере до уваги доводи ОСОБА_7 про те, що він за трудовим договором працював на виробництві по виготовленню риболовних сіток, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості на підтвердження цього, і до апеляційної скарги ОСОБА_7 жодних документів не додав.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

Колегія суддів також звертає увагу, що перегляд оскаржуваної ухвали відповідно до вимог ст. 404 КПК України здійснюється у межах апеляційної скарги, вимоги якої зводились виключно до вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Тому в даному провадженні у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження і підстави для приведення у відповідності до ч. 3 ст. 74 КК України покарання, призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі, яке вже не передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України в редакції, чинній з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII з 1 липня 2020 року.

Разом з тим, відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_7 не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вирішення питання про приведення вироку суду відносно нього в частині призначеного покарання у відповідність до вимог закону в порядку частин 2, 3 ст. 74 КК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Бердянська виправна колонія № 77» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/804/21