Номер провадження: 11-кп/813/1148/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року, у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000386 від 05.05.2018 року, № 0001158 від 05.10.2020 року, № 0001159 від 05.10.2020 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 рокуу підготовчому судовому засіданні був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюобвинуваченому ОСОБА_8 до 17.04.2021 року, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., оскільки суд прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені в попередніх судових рішеннях якими відносно обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, є необхідність продовження запобіжного заходу, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню встановленим ризикам, а також належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Зміст вимог апеляційних скарг.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, оскільки суд не врахував, що прокурором не надані докази, які б підтверджували наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Зокрема, суддею під час розгляду клопотання не було досліджено жодного з доказів, які не були надані стороною обвинувачення, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Суддя при постановленні судового рішення не врахував положення ст.ст.24, 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які свідчать про санкціонованість інкримінованих дій державного реєстратора ОСОБА_8 , наявні матеріали та викладені доводи сторони захисту виключають винуватість ОСОБА_8 .

Суд безпідставно продовжив запобіжний захід обвинуваченому, так як помилково встановив наявність ризиків, які прокурором не доведені.
Так, на думку апелянта, жодним доказом не підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, оскільки всі процесуальні дії, у яких ОСОБА_8 добровільно прийняв участь, відбувалися 24.04.2020 року, він також прийняв участь у всіх інших процесуальних діях під час його перебування у слідчому ізоляторі. За три роки досудового слідства до 24.04.2020 року ОСОБА_8 не викликався до органів досудового розслідування для здійснення процесуальних дій, тому немає підтвердження його неприбуття до посадових осіб та суду та наявності відповідного ризику.

Досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт переданий до суду, кримінальне провадження призначене до судового розгляду, отже в межах кримінального провадження допитані всі свідки, що свідчить про зникнення ризику впливу на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_8 не може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як був звільнений з посади державного реєстратора. 02.11.2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав власності» від 03.10.2019 року №159-ІХ, яким із числа суб`єктів, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, було виключено акредитованих суб`єктів, відповідно всім державним реєстраторам було анульовано доступ до реєстрів шляхом скасування ідентифікаторів доступу.

Судом помилково не враховано, що відсутні обставини, які виправдовують продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , фактична завершеність досудового розслідування свідчить про обґрунтоване зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та викликає необхідність меншого ступеню втручання в права ОСОБА_8 , відсутні будь-які докази того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд при розгляді клопотання не врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 за місцем його проживання та стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких захворювань та потребує діагностичних досліджень, які не можуть бути проведені в умовах слідчого ізолятору.

В судовому рішенні відсутнє обґрунтування того, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Застава визначена у розмірі, що перевищує максимальний рівень за відсутності мотивування з боку обвинувачення, не відповідає критеріям необхідності, пропорційності, є завідомо непомірною та не відповідає майновому стану обвинуваченого та його родини. При визначенні застави судом не було враховано висновок Великої Палати Європейського Суду, в якому зазначено, що розмір застави повинен встановлюватися з урахуванням майнового положення обвинуваченого та його стосунків з особами, які мають внести заставу.

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про необхідність врахувати звіт Комітету Ради Європи з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність поводженню чи покаранню від 15.12.2020 року, який рекомендував вжити заходів для забезпечення більш обмежувального підходу до застосування попереднього ув`язнення шляхом встановлення строгих обмежень на його використання і заохочення більш широкого використання альтернативних заходів, не пов`язаних з тюремним ув`язненням.

Обставини щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту.
10.03.2021 року до апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_7 , в якій він підтримує вимоги апеляційної скарги та просить розглядати апеляційну скаргу за його відсутності у зв`язку з зайнятістю в іншому кримінальному провадженні.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 не надходило клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю, такі вимоги в апеляційній скарзі захисника також не заявлялися.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 422-1 КПК України, яка передбачає порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Таким чином, з урахуванням того, що захисник ОСОБА_7 просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, а обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв вимог щодо участі у судовому засіданні, апеляційний суд вважає, що, відповідно приписів ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційна скарга може бути розглянута без участі захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про подовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно ч.3 ст. 392 КПК України, ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України, якою передбачений порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовуються з суду першої інстанції:
-ухвала про продовження строку тримання під вартою;
-клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Апеляційний суд, дослідивши пояснення прокурора та матеріали, передбачені приписами ст.422-1 КПК України, приходить до наступного.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають об`єднані кримінальні провадження за №0000386 від 05.05.2018 року, № 0001158 від 05.10.2020 року, № 0001159 від 05.10.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

В порядку, передбаченому ст.331 КПК України, оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 рокуу підготовчому судовому засіданні було вирішено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі підставою для скасування судового рішення зазначено, зокрема, що суддя при постановленні судового рішення не врахував положення ст.ст.24, 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які свідчать про санкціонованість інкримінованих дій державного реєстратора ОСОБА_8 , наявні матеріали та викладені доводи сторони захисту виключають винуватість ОСОБА_8 , тобто фактично оспорюється доведеність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Разом з тим, відповідно до положень кримінального процесуального закону, встановлення доведеності вини ОСОБА_8 або встановлення невинуватості останньогоу вчинені інкримінованого кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на даній стадії, при розгляді апеляційним судом апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині, не можуть бути прийняті до уваги.

Оскаржуваною ухвалою суду у підготовчому судовому засіданніобвинуваченому ОСОБА_8 був продовжний строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.04.2021 року, так як суд прийшов до висновку про те, що прокурором були доведені обставини, зазначені в клопотанні, які свідчать про те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, їх наявність виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Зокрема, в ухвалі суд першої інстанції встановив, що прокурором доведені обставини, передбачені п.1 ч.3 ст.199 КПК України, а саме, що не зменшилися заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме не зменшився ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від суду та від виконання процесуальних обов`язків з огляду на вагомість та тяжкість висунутого обвинувачення, а ризик впливу обвинуваченого на свідків не зменшився з огляду на те, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, останній може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, з метою зміни останніми показань.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що доцільно подовжити термін тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даній стадії процесу, так як застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним на теперішній час ризикам є недостатнім. Під час розгляду клопотання прокурора не встановлено переконливих обставин, які б свідчили про протилежне.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були заявлені у клопотанні прокурора та були встановлені в попередніх судових рішеннях, якими вирішувалося питання про обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходуобвинуваченому ОСОБА_8 , які є чинними, не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.Суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Апеляційний суд також не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на нібито допущенні судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли б перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки змісту судового рішення вбачається, що суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора дотримався приписів ст. 331 КПК України та належним чином мотивував своє рішення.
Так, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд врахував дані про особу обвинуваченого, апеляційна скарга, в якій ставиться під сумнів зазначені обставини, не містить переконливих доказів протилежному.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно продовжив запобіжний захід обвинуваченому, так як помилково встановив наявність ризиків, які прокурором не доведені, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки суд продовжив запобіжний захід з тих підстав, що прийшов до переконання про наявність ризиків, які вже були встановлені в попередніх судових рішеннях про обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому, які не зменшились. В апеляційній скарзі висновки суду не спростовані з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження тільки призначений у даному підготовчому судовому засіданні, тобто свідки не допитані.
Таким чином, процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час перебування під вартою в ході досудового розслідування, а також строки проведення з ним органами досудового розслідування відповідних процесуальних дій під час його перебування під вартою у слідчому ізоляторі, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, на думку апеляційного суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків переховування обвинуваченого та ймовірного впливу на свідків, які обґрунтовано встановлені в судовому рішенні.

Апеляційний суд вважає, що заперечення в апеляційній скарзі наявності ризику можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення є неспроможними, оскільки наявність такого ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, не був встановлений в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, на думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність зазначених ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України,відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та необґрунтовано відхилив можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, який забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, також є голослівними та надуманими, оскільки спростовуються змістом судового рішення, в якому містяться висновки за цими обставинами.
Відповідно до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В ухвалі суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень, розміру заподіяної шкоди, встановив виключний випадок та визначив розмір застави, який перевищує розмір, встановлений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, який відповідає критеріям пропорційності та здатен, у разі внесення застави, забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахувавобставини, встановлення яких є обов`язковим при продовженні тримання особи під вартою, відповідно до приписів ст.ст. ст. 199, 331, 422-1 КПК України, а також врахував дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, так як більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання наявним ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому, суд першої інстанції, відповідно до положень ч.5 ст.9 КПК України, у своєму рішенні врахував практику Європейського суду з прав людини, норми кримінального процесуального законодавства, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

При таких обставинах, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника підтвердження не знайшли, передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для задоволення апеляційної скарги, які тягнуть безумовне скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року, у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000386 від 05.05.2018 року, № 0001158 від 05.10.2020 року, № 0001159 від 05.10.2020 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, з визначенням застави у розмірі 5000658 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 15.03.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3