Провадження №1-кп/523/867/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_3

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000961, внесене до ЄРДР 29.08.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелений Яр Миколаївського району Миколаївської області, українця за національністю, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
29.08.2020 року, приблизно о 21:10 годин, у темний час доби, керуючи власним технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN CARAVELLE 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по лівій смузі проїзної частини по проспекту Добровольського в м.Одесі, який має по дві смуги руху транспортних засобів зустрічних напрямків, з боку вулиці Марсельська в напрямку вулиці Кишинівська, де на нерегульованому пішохідному переході біля будинку №70 по пр.Добровольського, позначеному дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра») Правил дорожнього руху, маючи реальну й об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину по зазначеному пішохідному переході у темпу спокійного кроку справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, діючи з необережності та в порушення вимог п.2.3. б), п.1.5., п.18.1. Правил дорожнього руху, що передбачають:
- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,
вказаний підсудний уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на її зміну, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до небезпечної, аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу та проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух у означеному режимі, в результаті чого скоїв наїзд передньою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішохода, заподіявши останньому тілесні ушкодження, від яких 30.08.2020 року о 02:00 годині настала його смерть в медичному закладі.
Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди смертельно травмовано пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани, саден голови, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки, закрита травма тулуба у вигляді саден тулуба, переломів лівих ребер з розривами плеври та крововиливами в ліву плевральну порожнину (300мл крові), переломів правих ребер, крововиливів під плевру воріт легень, заочеревинної гематоми, розриву лівої ниркової артерії, саден, синців верхніх та нижніх кінцівок, крововиливів в м`які тканини спини та нижніх кінцівок, які утворилися в результаті транспортної травми, зокрема при зіткненні рухаючогося автомобіля з пішоходом, та які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок множинних травм, які охоплюють декілька ділянок тіла, закритої черепно-мозкової травми з субарахноїдальними крововиливами, переломів ребер, з крововиливами в навколишні тканини та в ліву плевральну порожнину, крововиливів під плевру воріт легень, розрив лівої ниркової артерії, заочеревинної гематоми, що підтверджується даними розтину та гістологічного дослідження, а безпосередньою причиною смерті є шок.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.п.1.5., 2.3.б), 18.1. Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, у своєї сукупності призвели до настання суспільно-небзпечних наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_7 .

Підсудний ОСОБА_6 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_6 при керуванні транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.2 ст.286 КК України.

Так, з огляду на ч.2 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, що карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, зміст й обсяг допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та те, що скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до необережних та відноситься до категорії тяжких злочинів, що потягло настання смерті ОСОБА_7 , а також судом враховується у певній мірі висновки досудової доповіді органу пробації та викладена у відповідній заяві відсутність у потерпілої ОСОБА_8 претензій будь-якого характеру до підсудного у зв`язку з відшкодуванням ним збитків, стан здоров`я підсудного і характеризуючі його особу дані раніше не судимий та вперше притягається до кримінальної відповідальності, свою провину визнав та є фізичною особою-підприємцем, одружений та має матір похилого віку, на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради і в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради не перебуває, забезпечений місцем реєстрації в Миколаївській області й місцем проживання в м.Одесі, де характеризується позитивно, сукупність чого обумовлює висновок про можливість виправлення вказаного підсудного в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_6 , як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, протягом кримінального провадження не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_6 , комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення зазначеного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строку, встановленого санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку ст.75 цього Кодексу та з покладенням відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу.

При вирішенні питання щодо доцільності призначення підсудному ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд за сукупністю викладених вище обставин не приймає до уваги промову представника потерпілої ОСОБА_4 й сторони захисту у судових дебатах з цього приводу та виходить з того, що підприємницька діяльність вказаного підсудного, зокрема за відкритими у нього кодами КВЕД, не містить обов`язковості керування автомобілем, а надання допомоги його матері похилого віку, яка мешкає на території Миколаївської області, з урахуванням наявності у дружини підсудного (з його слів) водійського посвідчення, не уявляє достатніх підстав для не призначення у конкретному випадку зазначеного виду додаткового покарання, яке в силу ст.77 КК України, підлягає реальному виконанню.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат в силу ст.124-126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_6 , покласти на Малиновський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.ст.124-126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадження в сумі 3759,12 гривень, пов`язані зі залученням експертів, - стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави.
Арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 03.09.2020 року на автомобіль «VOLKSWAGEN CARAVELLE 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, - скасувати.
В порядку ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні автомобіль «VOLKSWAGEN CARAVELLE 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів по вул.Станційна 27а в м.Одесі, після набрання вироком законної сили, - повернути власнику ОСОБА_6 .
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_6 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та до УПП ГУНП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1