У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, раніше неодноразово судимого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)»

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення

Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)»)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення незаконним.

Зазначає, що має 7 заохочень та немає жодного стягнення за увесь термін відбування покарання. Вказує, що він офіційно працевлаштований з першого дня перебування в колонії, позитивно характеризується, підтримує зв`язок з рідними, шляхом телефонних дзвінків, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Також засуджений не погоджується з висновками судді про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення з підстав того, що він був неодноразово судимий. На думку апелянта, він довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 був засуджений і відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисних злочинів, за останнім вироком вчинив умисні тяжкі злочини проти власності, раніше двічі звільнявся умовно-достроково та довіри держави не виправдав, знову вчиняв умисні злочини протягом невідбутої частини покарання та у період непогашеної судимості, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Суд вважав, що за час відбування покарання засуджений не виправився та в повній мірі не готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки, а наявність заохочень, з урахуванням даних про особу засудженого, свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення.

Тому суддя місцевого суду дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання остаточно став на шлях виправлення, а тому подання є передчасним й задоволенню не підлягає.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційній суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

З цими висновками суд погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

Початок строку 23 травня 2018 року, кінець строку 23 липня 2022 року.

З 29 грудня 2018 року засуджений відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№ 5)".

Станом на 08 квітня 2021 року відбутий засудженим строк покарання складає 2 роки 10 місяців 15 днів (що є більше, ніж 2/3 строку покарання), невідбутий строк покарання складає 1 рік 03 місяці 15 днів.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та особової справи засудженого, ОСОБА_5 під час утримання з 31 травня 2018 року в слідчому ізоляторі Вінницької УВП УДПтС України у Вінницькій області № 1, та з 10 вересня 2018 року в ДУ "Стрижавська виправна колонія (№ 81)" Вінницької області засуджений характеризувався посередньо.

Згідно з характеристикою ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" від 16.03.2021, за час відбування покарання в установі засуджений характеризується позитивно. На виробництві установи не працевлаштований, однак працює кочегаром на котельні установи. За даними медичної довідки начальника лікарні Снігурівської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 5, засуджений ОСОБА_5 пройшов курс лікування, станом на 15.03.2021 стан його здоров`я задовільний. Рішенням лікарсько-консультативної комісії признаний працездатним та може бути працевлаштований за його згодою.

Також за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці ОСОБА_5 шість разів був заохочений правами начальника установи. Стягнень не має. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Правова просвіта». Періодично читає художню літературу, періодичні видання, відвідує церкву на території установи.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше був засуджений і відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисних злочинів, за останнім вироком вчинив умисні тяжкі злочини проти власності, раніше двічі звільнявся умовно-достроково та довіри держави не виправдав, знову вчиняв умисні злочини протягом невідбутої частини покарання та у період непогашеної судимості, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Такі відомості негативно характеризують ОСОБА_5 , та вказують на неможливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Суд вважає, що наявність у ОСОБА_5 заохочень свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення та в повній мірі не готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання адміністрації державної установи "Снігурівська виправна колонія (№5)" за погодженням з спостережною комісією Миколаївської райдержадміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7 -Губарєва