Провадження № 11-кп/4820/29/21
Справа № 686/9247/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_13 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, на утриманні 1 неповнолітня дитина, не працюючого, раніше не судимого;
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла.
Строк відбуття покарання рахується з моменту приведення вироку до виконання.
Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13 по 16 лютого 2015 року включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015р № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заявлені цивільні позови задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1 716 600 ( один мільйон сімсот шістнадцять тисяч шістсот ) грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч ) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 793 560 ( сімсот дев`яносто три тисячі п`ятсот шістдесят ) грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч ) грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100КПК України.

За вироком суду ОСОБА_8 протягом січня-лютого 2015 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілих, під приводом проведення операцій по обміну валюти за значно нижчим від ринкового курсом, заволодів грошовими коштами в особливо великих розмірах потерпілих ОСОБА_10 , подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за наступних обставин.
Так, у період часу з 12 по 23 січня 2015 року обвинувачений з метою в подальшому заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, вдало провів для нього три операції по обміну валюти, створивши у потерпілого враження про можливість її придбання, зокрема, доларів США за курсом, що значно нижчий від ринкового, а саме 17, 5 грн. за 1 долар США.
Після цього, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення шахрайства, ОСОБА_15 , перебуваючи 23 січня 2015 року у післяобідній час біля кіоску № НОМЕР_1 ДП «Ринок Дубово» по вул. Купріна, 54/1 в м. Хмельницькому, зловживаючи довірою ОСОБА_10 , умисно заволодів його грошовими коштами в сумі 659 360 грн. для їх обміну на долари США за курсом 17,15 грн. за один долар США. Однак, для досягнення свого злочинного наміру та заволодіння грошовими коштами потерпілого в більшому розмірі обвинувачений, перебуваючи 25 січня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, в кіоску № 127 за зазначеною вище адресою, повернув ОСОБА_16 кошти лише в сумі 13 000 доларів США, при цьому повідомивши потерпілому неправдиві відомості про здійснення обміну всієї наданої йому раніше суми на долари США за курсом 17,15 грн. за 1 долар, та, зловживаючи довірою, спонукав до залишення решти коштів в його користуванні під приводом повторного подвійного обміну національної валюти на іноземну, не повернувши, таким чином, ОСОБА_10 388 960 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння коштами потерпілого, ОСОБА_15 29 січня 2015 року вдень, перебуваючи на узбіччі дороги біля ТОВ «Кондитерський цех «Стожари», що по вул. Купріна, 54/6 в м. Хмельницькому, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , отримав від нього 30 000 доларів США, які згідно досягнутої домовленості мав поміняти на гривні по курсу 20,8 грн. за 1 долар США, після чого за отримані після обміну кошти в сумі 624 000 грн. знов придбати іноземну валюту за курсом 17,05 грн. за долар США.
Також 2 лютого 2015 року, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_15 , перебуваючи в приміщенні кіоску № 127 ДП «Ринок Дубово», що по вул. Купріна, 54/1 в м. Хмельницькому, зловживаючи довірою ОСОБА_10 та продовжуючи переконувати його в можливості придбання іноземної валюти по курсу, нижчому від ринкового, та повідомивши неправдиву інформацію про спроможність здійснити указану операцію, знов отримав від потерпілого гроші в розмірі 30 000 доларів США, які згідно домовленості мав поміняти на гривні по ринковому курсу- 20,8 грн. за долар США, після чого за отримані кошти в розмірі 624 000 грн. знов придбати іноземну валюту за курсом 17,05 грн. за долар США, хоча в дійсності обвинувачений не мав на меті виконувати взяті на себе зобов`язання та не мав реальної можливості здійснити обмін валюти за указаним курсом, а при пред`явленні вимоги ОСОБА_16 кошти йому не повернув, привласнивши їх.
Всього, у такий спосіб ОСОБА_15 умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою заволодів коштами ОСОБА_10 в сумі 388 960 грн. та 60 000 доларів США, що в перерахунку згідно ринкового курсу 20,8 грн. за 1 долар США становить 1 млн. 248 тис грн., чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 1 млн. 636 тис. 960 грн.
Також, у період часу з 20 по 25 січня 2015 року обвинувачений з метою вподальшому заволодіння коштами подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання їх довірою, вдало провів для них дві операції з обміну валюти, створивши враження у потерпілих про можливість придбання іноземної валюти, зокрема доларів США за курсом, значно нижчим від ринкового, а саме 17,5 грн. за 1 долар США.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом коштами потерпілих, ОСОБА_15 , перебуваючи 25 січня 2015 року, близько 15 год. 00 хв., в автомобілі подружжя ОСОБА_17 на автостоянці біля супермаркету «Класт» по вул. Купріна, 54/1 в м. Хмельницькому, діючи повторно, отримав від ОСОБА_12 для обміну на долари США кошти в розмірі 744 269 грн., які остання попередньо того ж дня отримала внаслідок обміну 36 845 доларів США на умовах неофіційного курсу обміну валют в м. Хмельницькому 20,2 грн. за 1 долар, та з метою досягнення максимального рівня довіри потерпілих зменшив курс купівлі іноземної валюти для обміну зазначених коштів до курсу 17,1 грн. за один долар США.
29 січня 2015 року, близько 15 год. 00 хв., обвинувачений, зустрівшись з потерпілими на автостоянці біля супермаркету «Класт» за зазначеною вище адресою, з метою досягнення свого злочинного наміру на заволодіння їх грошовими коштами повідомив ОСОБА_12 неправдиві відомості про здійснення обміну отриманих від них гривень на долари США за курсом 17,1 грн. за один долар та для досягнення довіри потерпілих повернув ОСОБА_12 та ОСОБА_11 частину коштів, а саме 30 000 доларів США, що з урахуванням неофіційного курсу валют у м. Хмельницькому станом на момент обміну грошових коштів потерпілими 25.01.2015р. (20,2 грн. за 1 долар США) становило 606 000 грн., переконавши їх при цьому у повному розрахунку вподальшому, який фактично не здійснив та заволодів шляхом зловживання довірою потерпілих їх грошовими коштами в розмірі 138 269 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність та усвідомлюючи, що володіє високим рівнем довіри потерпілих, ОСОБА_15 2 лютого 2015 року в обідню пору з метою подальшого заволодіння коштами подружжя ОСОБА_17 , шляхом зловживання довірою, діючи повторно, повідомив їх про можливість придбання іноземної валюти, а саме доларів США за курсом, що нижчий від ринкового, тобто по 17,1 грн. за 1 долар, після чого, перебуваючи біля магазину «Купрінка» по вулиці М.Раскової, 60 в м. Хмельницькому в автомобілі потерпілої отримав від ОСОБА_12 гроші в сумі 695 291 грн.
Вподальшому, з метою збільшення рівня довіри до себе ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_12 , що має можливість повернути їй 10 000 доларів США, які був винен з попереднього разу обміну валюти. Продемонструвавши при цьому гроші, але не маючи на меті їх повертати, обвинувачений переконав потерпілу залишити кошти йому. Отримавши на це від неї усну добровільну згоду, ОСОБА_15 самостійно здійснив обмін зазначених 10 000 доларів США на гривні по курсу 20,6 грн. за 1 долар США, отримавши таким чином 206 000 грн., після чого запевнив потерпілу, що вподальшому здійснить обмін цих коштів, а саме 206 000 грн., на валюту за курсом 17,1 грн. за 1 долар США., чим створив уявне враження у потерпілих щодо можливості проведення обміну валют по курсу, нижчому від ринкового.
Отримавши від подружжя ОСОБА_17 кошти в розмірі 695 291 грн. та не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_15 і при пред`явленні вимоги потерпілої кошти ні в українській гривні, ні в доларах США їй не повернув, а з метою підтримання довіри та приховування своєї злочинної діяльності і відвернення небезпеки щодо можливого звернення потерпілих до правоохоронних органів, перебуваючи 4-5 лютого поблизу Тойота центру «Грандмотор», що розташований по вул. Винницькій, 1/1 в м. Хмельницькому, двічі передав ОСОБА_12 грошові кошти відповідно в розмірі 26 000 грн. та 14 000 грн., а всього 40 000 грн., не маючи на меті повертати інші грошові кошти, якими попередньо заволодів шахрайським шляхом.
Всього, таким чином, ОСОБА_8 під приводом проведення обміну валют по курсу, нижчому від ринкового, хоча ні реальної можливості, ні мети виконувати взяті на себе зобов`язання не мав, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на загальну суму 793 560 грн. (138 269+ 695 291=833 560- 40 000= 793 560), чим заподіяв останнім матеріальної шкоди на зазначену суму.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначений вирок, в частині призначеного покарання ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.190 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла.
Мотивує це тим, що судом першої інстанції при постановлені вироку необґрунтовано враховано як пом`якшуючі вину обставини молодий вік обвинуваченого, позитивну характеристику останнього, вчинення ним злочину вперше та часткове відшкодування заподіяної шкоди.
На думку потерпілих ОСОБА_17 , зазначає апелянт, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано визнав пом`якшуючу вину ОСОБА_8 обставину «часткове відшкодування заподіяної шкоди», оскільки останній не повернув зазначеним потерпілим жодної гривні із тих коштів, якими фактично, шахрайським шляхом, заволодів, а саме на суму 793560 грн., більше того, в цій частині пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення категорично заперечив, а часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_10 заподіяної шкоди (а саме на суму 14000грн.) є настільки мізерним по відношенню до фактично спричиненої матеріальної шкоди, що не могло розцінюватись судом як пом`якшуюча вину обставина, яка штучно створена про намір відшкодування збитків.
Поза увагою місцевим судом залишились такі обставини, як вчинення ОСОБА_8 двох особливо тяжких злочинів, категоричне заперечення вини у вчиненні шахрайських дій, намагання перевести свої кримінальні діяння у цивільно-правову площину, не відшкодування спричинених матеріальних збитків, а також ставлення до вчиненого.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_14 також подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначений вирок, в частині призначення покарання, скасувати, а ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла. Рахує що вирок є незаконним у зв`язку із тим, що призначене покарання є занадто м`яким та не відповідає ступеню суспільної небезпеки, завданої злочином, та не відповідає вимогам ст.65 КК України.
Не погодившись з вироком місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 спільно із захисником ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати зазначений вирок та винести ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Так, апелянти зазначають, що у обвинувальному акті від 12 травня 2015 року прокурор зазначив, що обвинувачений нібито отримав від ОСОБА_10 кошти в сумі 388960 грн. та 60000доларів США, що по перерахунку згідно ринкового курсу 20.,8 грн. становить 1248000 грн. Але, згідно офіційного курсу, встановленого НБУ, по якому у відповідності до судової практики ведуться перерахунки іноземної валюти до національної валюти України гривні на 02 лютого 2015 року 1 долар США коштував 16,14 грн. (з офіційного сайту НБУ). Ні у обвинувальному акті, ні у вироку суду не зазначено, з яких джерел визначений указаний курс долара США до національної валюти.
У тому ж обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений нібито отримав від подружжя ОСОБА_17 921560 грн., хоча самі потерпілі таку суму не називали, інші відомості про таку суму відсутні. Шкода ОСОБА_10 та ОСОБА_17 органами досудового розслідування визначалася виключно з показань потерпілих через місяць після події.
На думку апелянтів сторона обвинувачення не довела і суд не встановив, у чому саме полягали шахрайські дії обвинуваченого. Не встановлено і судом, що обвинувачений на час отримання коштів в борг не мав наміру їх не повертати. Під час усього судового розгляду потерпілі і свідки підтверджували, що кошти давали з метою здійснення підприємницької діяльності, надалі кошти з прибутком отримували назад, обвинувачений від них не переховувався, на підтвердження отримання коштів ОСОБА_10 передав на зберігання свій паспорт громадянина України, що підтверджує відсутність у нього бажання заволодіння коштами шахрайським способом, і не зловживання довірою. Крім того потерпілі ОСОБА_17 пояснювали, що ОСОБА_15 раніше не знали, їх познайомив спільний знайомий ОСОБА_18 в середині січня 2015 року, який ОСОБА_8 характеризував як порядну людину яка може допомогти заробити кошти, а потерпілий ОСОБА_10 знає ОСОБА_8 давно як ділового партнера, тому останній не міг зловживати довірою.
Крім того, в суді першої інстанції була досліджена розписка потерпілого про отримання ним від ОСОБА_8 100000 гривень як саме повернення боргу, а не відшкодування шкоди (том 1 аркуш справи 60), чим сам потерпілий виключає склад кримінального правопорушення у діях обвинуваченого.
Не встановлено місцевим судом та органами досудового розслідування, на думку апелянтів, фактичні обставини щодо отримання та повернення коштів подружжю ОСОБА_17 . За показами ОСОБА_12 , остання до 20 січня 2015 року ОСОБА_8 не знала, їх познайомив спільний знайомий ОСОБА_18 , та після декількох зустрічей із ОСОБА_8 , він її налаштовував проти ОСОБА_18 , що виключає із стосунків шахрайство, та ставить під сумнів наявність коштів у потерпілої, так як остання не змогла пояснити звідки у неї така сума взялась, яку ж суму шкоди, без упущеної вигоди, завдав ОСОБА_8 .
Апелянти стверджують що на досудовому слідстві стороною захисту були надані докази щодо підприємницької діяльності підсудного, як приватного підприємця, ОСОБА_8 протягом 2014 року офіційно указав товарооборот на суму біля 950000гривень, що не взято слідчим до уваги.
Також стверджують, що на досудовому та судовому слідстві захистом неодноразово заявлялись клопотання про призначення та проведення по справі експертизи з метою визначення наявності та розміру шкоди, що відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України прямо зобов`язує провести таку експертизу, безпідставно було відмовлено, тому було надано слідчому та суду висновок спеціаліст, який провів таке дослідження, яке долучено судом до справи. Такими діями суд порушив принцип неупередженості суду, так як фактично сам прийняв участь у створенні та поданні доказу по встановленню розміру шкоди, зайнявши обвинувальний уклін у справі.
На думку апелянтів, потерпілі мали надати суду докази, які б підтверджували суми спричиненої шкоди, але натомість, потерпілі постійно плутались у сумах завданої шкоди, враховували в суми упущені вигоди, таким чином суд фактично сам створив докази, розраховуючи розмір нібито спричиненої шкоди. Також не доведений умисел ОСОБА_8 на вчинення саме шахрайських дій, у зв`язку із цим захистом неодноразово заявлялось клопотання про розгляд дій ОСОБА_10 та ОСОБА_12 як адміністративне правопорушення, та слідчим безпідставно відмовлено. Відсутність шахрайських дій у ОСОБА_8 підтверджується розпискою, наданою ним ОСОБА_19 (матері потерпілого ОСОБА_10 ), та збирався повернути гроші, але не повернув вчасно, так як був затриманий працівниками поліції. Той факт що кошти, які повернув потерпілим ОСОБА_17 , підтвердила потерпіла ОСОБА_20 у виступі на дебатах. А тому в діяннях підсудного відсутній склад кримінального правопорушення, та кримінальне провадження підлягає закриттю.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , на підтримку їх спільної апеляційної скарги, доводи потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх представника - адвоката ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні скарги представників, заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення спільної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.4 ст.190 КК України, при наведених в вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Доводи ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , в спільній апеляційній скарзі, про невинуватість ОСОБА_8 в умисному заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , показав, що давно знайомий з потерпілим ОСОБА_10 та його сім`єю, а з подружжям ОСОБА_17 в січні 2015 року познайомив його товариш ОСОБА_18 .
Його знайомство з ОСОБА_17 , стосунки з ними та з ОСОБА_16 у січні-лютому 2015 року були пов`язані з тим, що він запропонував потерпілим провести конвертацію валюти по значно нижчому від діючого на території України офіційного курсу з метою отримання прибутків, на що потерпілі погодились та передавали для цих цілей йому кошти. При кожній передачі коштів він обумовлював з потерпілими курс, по якому буде проводити обмін гривні на долари США, цей курс ним завжди занижувався від існуючого офіційного та був нижчим він ринкового і вигідним для потерпілих. В підтвердження своїх можливостей він розповідав про механізм проведення таких операцій та гарантовану можливість їх проведення за допомогою бабушки ОСОБА_21 , яка мала кіоск на ОСОБА_22 ринку, демонстрував цю жінку, хоча остання не являлась йому родичкою.
Так, у період з 8 по 23 січня 2015 року він неодноразово отримував від ОСОБА_16 для конвертації на валюту по заниженному курсу кошти в гривнях, розмір яких поступово збільшувався, а через деякий час йому повертав долари США, розмір яких був більшим, ніж той, якби обмін проводився по ринковому курсу.
Вподальшому, з метою подвійної конвертації, а саме доларів на гривні по вищому курсу, а отриманої від цього гривні на долари по заниженому курсу, він знов отримав від ОСОБА_16 кошти в розмірі 659 360 грн. та двічі по 30 000 доларів США, при передачі однієї із останніх сум була присутня ОСОБА_12 , яка знала про умови передачі коштів. Із цих коштів не повернув ОСОБА_16 30 000 доларів США та обумовлену внаслідок обміну валюти вигоду. Він мав намір повернути кошти, завіряв про це потерпілого, в заставу залишав свій паспорт, однак коштів не повернув, лише після звернення ОСОБА_16 в правоохоронні органи та порушення щодо нього кримінального провадження за шахрайські дії повернув потерпілому 100 000 грн.
В цей же період він неодноразово отримував від подружжя ОСОБА_17 кошти для обміну на валюту по заниженому курсу, а через деякий час повертав їм долари США, розмір яких був більшим, ніж той, якби обмін проводився по ринковому курсу.
В подальшому, 25 січня 2015 року з цією ж метою отримав від ОСОБА_12 кошти в розмірі 744 269 грн., при цьому обумовив з потерпілою суму валюти, яку повинен був повернути внаслідок обміну по заниженому курсу гривні на долари США, а 29 січня із обумовленої суми частково повернув лише 30 000 доларів США. Повністю не розрахувавшись за попередньо отримані кошти, 2 лютого 2015 року, перебуваючи в автомобілі потерпілої біля магазину «Купрінка» по вул. М. Раскової, 60 в м. Хмельницькому, знов отримав від ОСОБА_12 для обміну на долари США по заниженому курсу 695 291 грн., з якими операцій по обміну на валюту не провів, повертав борг в гривнях, в тому числі, протягом 4-5 лютого 2015 року повернув потерпілим 40 000 грн.
Із пояснень потерпілого ОСОБА_10 убачається, що протягом січня 2015 року курс долара до гривні був нестабільним і в цей період його давній знайомий ОСОБА_8 запропонував обміняти гривні на долари США по значно нижчому від ринкового курсу, а саме, по 17, 5 грн. за долар США, запевнивши, що має можливість зробити такий обмін, оскільки така пропозиція йому була дуже вигідною і в іншому випадку такого обміну ніхто йому зробити не міг. Тому у період з 12 по 23 січня 2015 року він неодноразово передавав обвинуваченому кошти, а той буквально через день-два без затримки повертав йому долари США, розмір яких був більший, ніж той, якби обмін проводився по ринковому курсу.
Зважаючи, що ОСОБА_8 виконав обіцяне, 23 січня 2015 року у післяобідній час, біля кіоску № 127 ДП «Ринок Дубово», по вулиці Купріна, 54/1, в м. Хмельницькому, він в присутності своїх батьків передав обвинуваченому кошти вже в більшому розмірі, а саме, 659 360 грн. для їх обміну на долари США по курсу 17,15 грн за один долар, на що 25 січня біля 17 години 30 хвилин, перебуваючи в тому ж кіоску, ОСОБА_15 повернув лише 13 000 доларів США, повідомивши, що здійснив обмін всієї суми переданих коштів по обумовленому заниженому курсу та вмовив його залишити йому решту коштів для проведення повторного подвійного обміну, а саме, решту валюти поміняти на гривні по ринковому курсу, а отримані кошти повторно обміняти на долари США по нижчому від ринкового курсу. У обвинуваченого залишилось 388 960 грн., які потерпілому він не повернув.
На вимогу повернути кошти ОСОБА_8 , у присутності свого товариша ОСОБА_18 , знову запропонував провести обмін валюти, запевняючи, що він буде проведений на дуже вигідних для нього умовах, на що він спочатку відмовився, а після вмовлянь обвинуваченого та його запевнень про вигідну пропозицію йому повірив, погодився на це, тим більше, що для збільшення довіри обвинувачений залишив йому свій паспорт, та двічі передав ОСОБА_15 для обміну по 30 000 доларів США. Першу суму обвинувачений отримав у присутності його батьків 29 січня 2015 року, перебуваючи на узбіччі дороги біля ТОВ «Кондитерський цех «Стожари», що по вулиці Купріна, 54/6, в м. Хмельницькому. При цьому ОСОБА_15 запевнив, що зможе провести двойний обмін, а саме, поміняти передані долари по курсу 20,8 грн. за долар США, отримавши від цього 624 000 грн., за які знов придбати валюту по заниженому від ринкового курсу 17,05 грн. за 1 долар. На таких же умовах 2 лютого 2015 року близько 12 години, перебуваючи в кіоску № 127 ДП «Ринок Дубово», ОСОБА_8 отримав від нього других 30 000 доларів США, запевнивши, що знов за отримані від обміну валюти 624 000 грн. повторно проведе обмін на долари США по курсу 17,05 грн. за долар. В підтвердження реальності своїх можливостей та гарантованості намірів познайомив зі своєю бабушкою ОСОБА_23 , яка мала свій бізнес, кіоск, багато товару і могла його в цьому підстрахувати.
Все це обвинувачений обіцяв зробити за декілька днів, однак грошей не повернув. На неодноразові його вимоги повернути кошти зволікав це зробити, гарантував їх повернення своїм паспортом, залишивши його у нього, а з 9 лютого 2015 року почав уникати зустрічей, не відповідати на телефонні дзвінки.
Він зрозумів, що ОСОБА_8 весь цей період не мав реальної можливості здійснювати обмін валюти по заниженому від ринкового курсу, а також не мав на меті виконувати взяті на себе зобов`язання. Представлена для знайомства бабушка була підставною особою і ніякого відношення до обміну валюти не мала. Метою обвинуваченого було заволодіти шахрайським шляхом його коштами. Для цього він ввійшов до нього в довіру, вдало провівши декілька операцій по обміну валюти на невигідних для себе умовах, чим створив у нього враження про можливість її придбання по значно нижчому від ринкового курсу. Фактично ніяких операцій по обміну валюти він не проводив, а кошти для повернення йому брав у інших осіб. Все це він робив для того, щоб в подальшому шахрайським шляхом заволодіти його коштами, що і зробив, привласнивши 60 000 доларів США та 388 960 грн. Тільки після звернення його в правоохоронні органи і порушення проти ОСОБА_8 кримінальної справи за шахрайство, останній, йому повернув 100 000 грн.
Допитані в якості свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і ОСОБА_19 , пояснили, що в січні 2015 року, під приводом обміну гривні на долари США по вигідному ніж на ринку курсу, ОСОБА_8 декілька разів отримав від ОСОБА_10 невеликі суми коштів, вдало і швидко провів ці операції, чим ввійшов до нього в довіру, пропонував на вигідних для нього умовах продовжувати давати для обміну кошти вже в більших розмірах, по такому запропонованому ОСОБА_15 заниженому курсу більше ніде неможливо було обміняти валюту, при цьому він завіряв про свої наміри і можливості дійсно це зробити. Щоб впевнитись у цьому, виставляв гарантом свою бабушку, яка мала бізнес і могла його підстрахувати, вмовляв потерпілого на такі обміни, а в подальшому, отримуючи від ОСОБА_10 кошти, їх неповернув, представлена бабушка виявилась підставною особою і ніякого відношенння до цих операцій не мала, обвинувачений ніяких обмінів валюти не проводив, працював по схемі, а саме, брав кошти у одних людей, віддавав іншим.
Також свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_19 пояснили, що в їх присутності, їх син ОСОБА_10 23 січня 2015 року, в післяобідній час, біля кіоску № НОМЕР_1 , ринку Дубово, передав ОСОБА_8 659 360 грн., які останній завірив, що обміняє по заниженому від ринкового курсу, а саме по 17, 15 грн. за долар США. Крім цього, 29 січня вдень, перебуваючи на узбіччі дороги біля ТОВ «Кондитерський цех «Стожари», та 2 лютого вдень, в кіоску № НОМЕР_1 , на ринку Дубово, на цих же умовах обвинувачений отримав від їх сина по 30 000 доларів США, які мав обміняти на гривні, а потім знов на долари по заниженому курсу, які мав повернути сину, однак цього не зробив, став ухилятись. Вони зрозуміли, що наміру і можливості проводити такі операції ОСОБА_15 не мав, у такий спосіб він привласнив кошти сина.
Із показань потерпілих - подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_11 видно, що з обвинуваченим у січні 2015 року їх познайомив ОСОБА_18 , який завірив, що ОСОБА_15 має можливість проводити операції по обміну валюти, купуючи її за курсом, значно нижчим від ринкового, а саме по 17, 5 грн. за долар, про що під час знайомства запевнив і сам обвинувачений, на такі умови вони погодились, оскільки ці операції були для них дуже вигідними і по запропонованому ОСОБА_15 курсу більше ніде не було можливості обміняти валюту. Для цього вони в період з 20 по 25 січня 2015 року, декілька разів, передавали обвинуваченому кошти, а він без затримки, буквально через день-два повертав їм долари США, розмір яких був більший, ніж той, якби обмін проводився по ринковому курсу. Переконавшись, що ОСОБА_15 виконує обіцяне та повіривши йому, ними були передані обвинуваченому для обміну більші суми коштів, які він не повернув, привласнивши їх.
Також потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що в черговий раз, попередньо домовившись з обвинуваченим про обмін гривні на долари США по заниженому від рикового курсу, 25 січня 2015 року вдень на ринку поміняла 36 845 доларів США на гривню по курсу 20, 2 грн. за долар, отримавши 744 269 грн., які в той же день близько 15 години, перебуваючи разом з чоловіком у своєму автомобілі, на автостоянці біля супермаркету «Класт», по вулиці Купріна, 54/1, в м. Хмельницькому, передала ОСОБА_15 для обміну на валюту, який при цьому пообіцяв обміняти їх взагалі по низькому курсу, а саме по 17,1 грн. за долар США, порахувавши, що це вийде 43 524 долара США. Обіцяний курс обміну був для них дуже вигідним, поскільки по такому курсу не міняла ні одна установа і на на ринку неможливо було поміняти валюту.
Слідуюча зустріч з обвинуваченим відбулась 29 січня вдень, на тому ж місці, біля супермаркету «Класт», під час якої ОСОБА_15 повідомив, що вдало поміняв всі передані йому кошти по обумовленому низькому курсу, при цьому повернув лише частину їх, а саме 30 000 доларів США, що в перерахунку на гривню становило 606 000 грн., підтвердив, що у нього залишилось ще 13 524 долара США, які попросив йому залишити, переконавши їх у тому, що він їх поміняє на гривні по вищому курсу, а за отримані кошти знов придбає долари по курсу 17, 1 грн. за долар США, однак після цього такого обміну не зробив, кожний день обіцяв повернути кошти, розмір яких в перерахунку на гривню становив 138 269 грн., однак їх не повернув. Створюючи видимість про своє бажання повернути кошти, обвинувачений щодня вигадував нові причини їх неповернення, то посилався на товариша, який його підвів при обміні валюти, розповідав, що його підвела тьотя ОСОБА_27 , яка має багато коштів, бізнес та, з його слів, також брала участь в обміні валюти, до якої з метою повернення коштів він навіть возив їх додому, однак кошти не повернув.
2 лютого 2015 року до неї зателефонував ОСОБА_15 , повідомив, що знов є можливість придбати долари США по курсу 17,1 грн. за долар, вмовив це зробити, запевнивши, що після цього обміну поверне їй всі, в тому числі, і попередньо неповернуті кошти, на що вона погодилась. В той же день, в обідню пору, вони зустрілись біля магазину «Купрінка», що знаходиться по вул. М. Раскової, 60 в м. Хмельницькому, де вона, знову, повіривши обвинуваченому, передала йому для придбання валюти по обіцяному ним низькому курсу кошти в розмірі 695 291 грн. Крім того, він показав їй 10 000 доларів США, підтвердив при цьому, що це частина його перед потерпілими боргу, однак почав переконувати не повертати ці кошти, запевнивши, що він самостійно їх обміняє на гривні по курсу 20,6 грн. за долар США, отримає від цього 206 000 грн., за які потім купить валюту за курсом 17,1 грн. за один долар, на що вона також погодилась. Все це ОСОБА_15 обіцяв зробити за декілька днів, однак почав зволікати з поверненням коштів, вів себе метушливо, постійно кудись їздив, створюючи враження, що приймає міри для виконання взятих на себе зобов`язань, старався не втратити їх довіру, проводячи спільно з ними багато часу, вони разом обідали в закладах харчування, де розраховувався обвинувачений. Вона та чоловік неодноразово вимагали повернення коштів, щоб якось їх заспокоїти, 4-5 лютого біля Тойота центру «Грандмотор» ОСОБА_15 повернув їм спочатку 26 000, а потім 14 000 грн., а всього 40 000 грн., решту коштів не повернув. В одну із зустрічей обвинувачений був п`яним, вони знов вимагали у нього повернення коштів, в цей час до ОСОБА_15 підійшов старший чоловік, сказав, що є його батьком, побив обвинуваченого і забрав його. Вони потім зустрічались з батьками ОСОБА_15 , які знали про його борги, сказали, що він винен кошти не тільки їм, визнавали, що він скривається. Вона зрозуміла, що обвинувачений весь цей період не мав реальної можливості здійснювати обмін валюти по заниженому курсу, а також не мав на меті виконувати взяті на себе зобов`язання. Представлена ним тьотя ОСОБА_27 виявилась підставною особою і ніякого відношення до обміну валюти не мала. Метою ОСОБА_15 було заволодіти коштами її сім`ї. Для цього він ввійшов в довіру до неї та її чоловіка, вдало і швидко провівши декілька операцій по обміну валюти на невигідних для себе умовах, чим у них створив враження про можливість її придбання по значно нижчому від ринкового курсу. Фактично ніяких операцій по обміну валюти він не проводив, а кошти для повернення брав у інших осіб. Так, вона бачила, як 29 січня 2015 року ОСОБА_15 для проведення операції по обміну валюти передав 30 000 доларів США потерпілий ОСОБА_10 і в той же день ОСОБА_15 повернув їй аналогічну суму, нібито отриману внаслідок проведення обміну валюти. Вона зрозуміла, що фактично обвинувачений повернув їй кошти, які взяв у ОСОБА_16 , не проводячи ніяких операцій з валютою. Все це він робив, щоб заволодіти їх коштами. У такий спосіб він заволодів їх коштами на загальну суму 793 560 грн., привласнивши їх.
Свідок ОСОБА_18 показав, що в січні 2015 року від свого знайомого ОСОБА_15 взнав, що він має можливість купляти валюту по заниженому від ринкового курсу, він в цьому його запевнив, пояснивши, що може це робити, вносячи в Україні кошти на карткові рахунки і обмінюючи їх на валюту в інших країнах, а також, що у нього є родичка- тітка, яка цим займається. Обвинувачений називав для обміну курс, який був значно заниженим і вигідним для будь-кого, хто бажав би купити валюту. Знаючи, що подружжя ОСОБА_17 займається бізнесом і їм потрібна валюта, він познайомив їх з ОСОБА_15 , а також сам обвинувачений запропонував своєму знайомому ОСОБА_10 купити валюту по вигідному курсу, на що погодились і ОСОБА_16 , і ОСОБА_17 . Свідок часто підвозив ОСОБА_15 на зустрічі з обома потерпілими, а в кінці січня 2015 року був очевидцем, як в його автомобілі, перебуваючи біля кондитерського цеху «Стожари», ОСОБА_16 передав обвинуваченому для проведення вигідного обміну 30 000 доларів США. Кошти були упаковані в 3-х пачках по 10 000 доларів в кожній. В той ж день пізніше він побачив, як ОСОБА_15 повернув ОСОБА_12 30 000 доларів США. Він зрозумів, що це ті самі кошти, що обвинувачений отримав від ОСОБА_16 , так як вони були в тих же 3-х пачках по 10 000 доларів в кожній. Пізніше виявилось, що у такий спосіб ОСОБА_15 заволодів великими сумами коштів потерпілих, які їм не повернув.
За показаннями свідка ОСОБА_28 , він неодноразово передавав обвинуваченому кошти, це траплялось до 15-ти разів. При цьому ОСОБА_15 повідомляв, що кошти йому потрібні для придбання товару, а в іншому випадку про можливість купити валюту по вигідному курсу. Спочатку обвинувачений кошти повертав, а потім почав ухилятись від їх повернення. Він взнав, що ОСОБА_15 брав кошти у інших осіб, які їм також не повернув. У зв`язку з такими подіями він познайомився з подружжям ОСОБА_17 , які також шукали обвинуваченого, так як він заволодів великим розміром належних їм коштів. Він перший звернувся в правоохоронні органи із заявою про шахрайські дії ОСОБА_15 , однак його батьки йому повернули борг, який складав до 270 000 грн., після чого по цьому епізоду справа була закрита. В процесі розшуку обвинуваченого він взнав, що той ошукував людей, входячи до них в довіру, працював по схемі, беручи кошти у одних, віддаючи їх іншим- тим, у кого брав кошти раніше.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_29 , він є родичем потерпілих ОСОБА_17 і бачив, як обвинувачений брав у них кошти, потім передавав їх іншій особі. Крім того, він взнав від ОСОБА_17 , що ОСОБА_15 міняє валюту по вигідному курсу, для цього він особисто в присутності обвинуваченого передавав ОСОБА_12 у гривнях суму, еквівалентну 10 000 доларам США, а вона, добавивши ще свої кошти у значно більшому розмірі, передала їх ОСОБА_15 для проведення обміну валюти по заниженому від ринкового курсу. При цьому обвинувачений запевняв, що він швидко проведе обмінну операцію, має такі можливості, від цього вони отримають велику вигоду. ОСОБА_17 неодноразово брала у нього кошти для таких цілей. В подальшому він взнав від потерпілих, що ОСОБА_15 кошти ОСОБА_17 не повернув, їх обманював, ухилявся, а кошти, які він передав ОСОБА_30 для обміну, йому повернули батьки потерпілих.
Із показань свідка ОСОБА_31 видно, що вона має кіоск на ОСОБА_22 ринку, в якому продає продукти, також неподалік в кіоску торгує сім`я ОСОБА_10 . Знайома з обвинуваченим, який займався комерційною справою. Був випадок, коли ОСОБА_15 проводив якісь перемовини з ОСОБА_16 і при цьому представляв її перед ним, як свою бабушку, хоча такою вона для обвинуваченого не являється.
Свідок ОСОБА_32 підтвердив, що є сусідом обвинуваченого, і неодноразово на своєму автомобілі, підвозив ОСОБА_15 на зустрічі з людьми. Так, рази 3-4, у такий спосіб, обвинувачений зустрічався з подружжям ОСОБА_17 , в тому числі, 2 лютого 2015 року - біля магазину «Крупінка», при самих зустрічах він присутній не був.
Наведені свідчення потерпілих, свідків, суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами зібраними по справі, зокрема даними протоколів прийняття від ОСОБА_10 та ОСОБА_12 заяв про вчинене кримінальне правопорушення, зміст яких свідчить про заволодіння обвинуваченим коштами потерпілих шляхом зловживання їх довірою, копіями розписок про повернення ОСОБА_8 . ОСОБА_10 ,. вже в період проведення досудового розслідування коштів в розмірі 100 000 грн., про отримання обвинуваченим у слідчого паспорта, який органу слідства передав ОСОБА_10 , даними протоколу огляду копій належного ОСОБА_12 блокноту, в якому зафіксовані факти передачі нею коштів ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до вказаного злочину, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом доказів, покладених судом в основу доведеності його вини, які узгоджуються між собою.

Судом дослідженні усі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою(шахрайстві), вчиненим в особливо великих розмірах, а по епізоду заволодіння майном потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ще і повторно.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційній скарзі, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, на підтвердження, інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки потерпілі в суді першої інстанції давали суперечливі показання, плуталися в хронології подій та сумах коштів, які давали обвинуваченому для проведення валютних операції, є безпідставними.

На підтвердження встановлених фактичних обставин, які у повному обсязі відтворюють картину подій та викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано посилається на показання потерпілих та вказаних свідків. Так, як слідує із показань потерпілих, обвинувачений спочатку, на придбання валюти, отримував від них невеликі суми коштів, щоб вони йому повірили, швидко повертав їм валюту, по край заниженому від ринкового курсу, на невигідних для себе умовах, в подальшому пропонував передачу кошів у більшому розмірі, для подальшого обміну, при цьому повертав лише частину валюти, а потім взагалі не повертав коштів, які в сукупності з іншими доказами підтверджують причинний зв`язок з наслідком -заволодіння коштами, шляхом проникнення в довіру і зловживання цією довірою.

Вказані докази, у тому числі розписки ОСОБА_8 і блокнот, належний ОСОБА_12 , в якому зафіксовані факти передачі нею коштів обвинуваченому, є послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають сумнівів у їх правдивості, а тому підстав визнавати, що в обвинувальному акті від 12 травня 2015 року зазначені події не є шахрайськими діями обвинуваченого, на що є посилання в апеляційній скарзі, не має. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Зокрема, із пояснень потерпілих, свідків та доказів в сукупності убачається доведеність винуватості ОСОБА_8 у заволодінні майном потерпілих шляхом зловживання їх довірою, адже своїми діями він недобросовісно використав їх довіру, викликав у них впевненість у вигідності передачі йому коштів, які потерпілі йому добровільно передали, помилково вважаючи, що така передача є вигідною, при цьому обвинувачений вже з моменту заволодіння коштами, діючи з корисливих мотивів, мав на меті їх привласнити, не виконуючи ніяких зобов`язань.
Посилання сторони захисту на те, що ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду не зазначено, з яких джерел визначений указаний курс долара США до національної валюти, при тому, що в обвинувальному акті від 12.05.2015 року прокурор зазначив, що обвинувачений ніби-то отримав від ОСОБА_10 кошти в сумі 388 960 грн. та 60 000 доларів США, що в перерахунку згідно ринкового курсу 20.8 грн. становить 1 248 000грн., але згідно офіційного курсу, встановленого Національним Банком України, станом на 02.02.2015 року 1долар США коштував 16.14грн., крім того, що суд у вироку зазначив ринковий курс дол.. США(20.8,17.7,17.1 та 20.2 грив. за долар США), але такого курсу фактично не існує, джерело, з якого взяв його суд не зазначено, що тягне правову невизначеність вироку, не заслуговують на увагу, оскільки заподіяна майнова шкода потерпілим визначалась судом, виходячи з тієї домовленості, яка була між ними та обвинуваченим по обміну грошей та валюти.
Твердження апелянтів про те, що в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений ніби-то отримав від подружжя ОСОБА_17 921 560 грн., хоча самі потерпілі таку суму не називали, інші відомості про таку суму відсутні, не заслуговують на увагу, оскільки суд визнав доведеним заволодіння обвинуваченим коштами ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , шляхом зловживання довірою, на загальну суму 793560 грн., які, за поясненнями ОСОБА_8 , в суді апеляційної інстанції, він їм вже повернув.
Сам обвинувачений, в суді першої інстанції, показав, що отримував від ОСОБА_17 , зазначені в оглянутих записах кошти, паспорт власноручно передав ОСОБА_16 для підтвердження намірів виконати взяті на себе зобов`язання, а також, дійсно, вже після порушення щодо нього кримінального провадження за вчинення шахрайських дій, повернув ОСОБА_16 , в рахунок відшкодування шкоди, 100000 грн.
Ці обставини ОСОБА_8 підтвердив і в апеляційній інстанції.

Посилання апелянтів на те, що сторона обвинувачення не довела і суд не встановив, у чому саме полягали шахрайські дії обвинуваченого є безпідставними.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заволодінні майном потерпілих шляхом зловживання довірою, оскільки обвинувачений недобросовісно використовував їх довіру, викликав у них впевненість у вигідності передачі йому коштів, які потерпілі йому добровільно передали, помилково вважаючи, що така передача є вигідною, при цьому ОСОБА_8 , вже з моменту отримання вказаних коштів, діючи з корисливих мотивів, мав на меті їх привласнити, не виконуючи ніяких зобов`язань.

Про те, що обвинувачений не мав наміру повертати кошти потерпілим свідчить його поведінка і кінцеві наслідки, тому доводи апеляційної скарги, що кошти давались з метою здійснення підприємницької діяльності і в подальшому мали повертатись з прибутком є голослівними. Те, що ОСОБА_8 не переховувався від потерпілих, передав на зберігання паспорт, не свідчить, що він не вчинив вказаних шахрайських дій.

Тому доводи апелянтів про те, що у вироку вказаний спосіб вчинення шахрайства- шляхом зловживання довірою, але обвинувачений у довіру до потерпілих не входив, довірою не зловживав, спростовуються дослідженими судом доказами.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілі ОСОБА_17 раніше не знали ОСОБА_8 , їх познайомив ОСОБА_18 в середині 2015 року, якому вони довіряли, не спростовують висновок суду про вчинення цього злочину щодо них саме обвинуваченим і саме описаним способом.

Твердження обвинуваченого, що потерпілий ОСОБА_10 розумів ризик проведення комерційних операцій з метою отримання прибутку і він добровільно пішов на такий ризик, не спростовує висновок суду, про вчинення і щодо нього шахрайських дій ОСОБА_8 при вказаних обставинах, незалежно від того, чи мав потерпілий отримати прибуток від цих операцій обміну грошей і валюти, на що є посилання в апеляційній скарзі, так як саме 388960грн. та 60 тис. дол. США обвинувачений не повернув ОСОБА_10 .

Вказаних обставин не спростовують показання свідків-батька ОСОБА_26 , дружини- ОСОБА_24 , матері ОСОБА_19 , на які посилаються апелянти, крім того дослідженими доказами не підтверджується, що ОСОБА_8 заволодів коштами ОСОБА_10 як суб`єкта підприємницької діяльності і що між ними здійснювались господарські операції. Твердження обвинуваченого, що потерпілий розумів, що він здійснює з ним саме підприємницьку діяльність є голослівними.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянтів на не встановлення судом першої інстанції фактичних обставин щодо отримання та повернення коштів подружжю ОСОБА_17 та що ОСОБА_8 не міг увійти до них в довіру, оскільки не був з ними знайомий, їх познайомив ОСОБА_18 .

Суд у вироку описав спосіб заволодіння обвинуваченим коштами потерпілих ОСОБА_17 , шляхом шахрайства. В ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 не заперечував, що саме такі розрахунки були між ним та цими потерпілими. В апеляційній скарзі апелянти підтверджують, що обвинувачений дійсно брав у ОСОБА_17 ці кошти, але віддав їм увесь борг, так як за повернуті перші кошти вони купили автомобіль.

За таких обставин, їх доводи про відсутність у потерпілих доказів наявності цих коштів, джерело походження, що їх пояснення щодо суми коштів є непослідовними, не заслуговують на увагу, крім того обвинувачений, в суді апеляційної інстанції, не зміг підтвердити відповідними доказами повернення усієї суми коштів, потерпілим ОСОБА_17 , та що саме за ці кошти вони купили автомобіль, не вбачається це і із досліджених судом першої інстанції доказів.

Дані про особу потерпілої ОСОБА_12 , зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду про вчинення цього злочину ОСОБА_8 щодо неї та її чоловіка ОСОБА_11 .

Причину зміни позовних вимог потерпілі ОСОБА_17 пояснили в суді апеляційної інстанції і підтвердили, що в суму- 793560грн., якою заволодів обвинувачений, не включена упущена вигода та відсотки.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_8 заволодів коштами потерпілих шахрайським способом як фізична особа, тому посилання сторони захисту на не розмежування судом підприємницької діяльності обвинуваченого та можливі ознаки кримінальних правопорушень є безпідставними. Будь-яких офіційних господарських відносин, як суб`єктів підприємницької діяльності, між обвинуваченим та потерпілими, апелянти належними та допустимими доказами не підтвердили, не встановив таких суд першої та апеляційної інстанції. Те, що ОСОБА_8 займався підприємницькою діяльністю протягом 2014 року, офіційно вказав товарооборот 950 тис.грн., на що є посилання в апеляційній скарзі, не підтверджує, будь-яким чином господарських відносин між ним та потерпілими.

Думка апелянтів щодо дослідженої судом першої інстанції розсписки потерпілого ОСОБА_10 про отримання ним від ОСОБА_8 100000 гривень, як саме повернення боргу, а не відшкодування шкоди, чим сам потерпілий виключає склад кримінального правопорушення у діях обвинуваченого, та свідчить про наявність цивільно-правових відносин є хибною.

Доводи їх апеляційної скарги, що про відсутність умислу у ОСОБА_8 на вчинення шахрайських дій свідчить той факт, що під час отримання коштів у борг, на вимогу потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачений залишив йому свій паспорт громадянина України. Свідок ОСОБА_19 -мати потерпілого, підтвердила цей факт, як гарантію повернення боргу, у подальшому йому паспорт було повернуто, він був згідний написати боргову розписку, не заслуговують на увагу, оскільки судом було встановлено, що у момент заволодіння коштами потерпілих ОСОБА_8 мав умисел привласнити їх і не виконувати своїх зобов`язань перед ними, про що свідчать подальші його дії.

З досліджених судом доказів убачається, що ОСОБА_8 надавав потерпілим неправдиві відомості, зловживаючи їх довірою, для отримання коштів в особливо великих розмірах, з метою їх заволодіння.

Вказані обставини вказують на те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, і з корисливим мотивом, він усвідомлював, що заволодіває чужим майном шляхом зловживання довірою, передбачав спричинення майнової шкоди власникам майна і бажав настання такої шкоди.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у призначенні експертизи з метою визначення та розміру шкоди є необґрунтованими.

Як слідує з постанови Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №750/4082/16-к(провадження № 51-1531км 20), випадки обов`язкового проведення експертизи у кримінальному провадженні, передбачені у ч.2 ст.242 КПК є імперативними. З урахуванням формулювання п.6 ч.2 ст.242 КПК експертиза не повинна призначатися у тому разі, коли предметом кримінального правопорушення є гроші або цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням можна достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арефматичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших джерел доказування, крім експертиз.

Доводи апелянтів про те, що суд порушив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та принцип неупередженості суду, оскільки фактично сам прийняв участь у створенні та поданні доказу по встановленню шкоди, не прийнявши до уваги Висновок спеціаліста, який провів таке дослідження, зайнявши обвинувальний уклін у справі є безпідставними.

Потерпілі спростували в суді апеляційної інстанції твердження апелянтів про те, що у суму збитків вони включили упущену вигоду та неотриманні відсотки, будь-яких доказів того, що такі включені у суми, якими, шахрайським шляхом заволодів ОСОБА_8 сторона захисту не надала і дослідженими доказами цей факт не підтверджується.

Суму заподіяної потерпілим шкоди суд визначав з показань потерпілого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , наданих ними, на підтвердження вказаних обставин, письмових доказів, та показань свідків. Твердження апелянтів, що потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції не міг назвати загальну суму, яку він надав ОСОБА_8 , така ж позиція і потерпілої ОСОБА_12 , не заслуговують на увагу, оскільки в суді першої та апеляційної інстанції вказані потерпілі чітко називали суми коштів та дол. США, якими заволодів обвинувачений. Крім того, ненадання ними доказів на підтвердження наявності у них таких сум, не спростовує висновок суду про те, що такі кошти ОСОБА_8 , чого не заперечував, останній, при розгляді кримінального провадження апеляційним судом.

Посилання захисника на те, що дії ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повинні розглядатись як адміністративне правопорушення, однак слідчою було відмовлено, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, знаходяться поза межами цього судового розгляду

Покарання Мєдвєдєву за ч.4 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі строком на 6 років, призначене у відповідності до положень ст.ст.65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, в межах санкції статті, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального правопорушення, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, кількість злочинних посягань, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Зокрема, враховані такі пом`якшуючі покарання обставини, як особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітньої дитини, те що він раніше не судимий, має ряд захворювань.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, дотримався вимог ст.ст.65-67 цього Кодексу.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_13 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 про м`якість призначеного покарання, не заслуговують на увагу, крім того, попередній вирок щодо ОСОБА_8 , у цьому кримінальному провадженні, скасовувався не із-за м`якості призначеного покарання.
Цивільні позови потерпілих вирішені судом відповідно до вимог ст.ст.127-129 КПК України. В апеляційній скарзі сторона захисту не зазначає, що суд вирішив їх неправильно.
З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку, у межах апеляційних скарг, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_13 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_33