Справа № 279/3070/20
Номер рядка звіту 17
номер провадження 1-кп/279/194/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючогосудді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Коростені кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000431 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, не інваліда, раніше судимого: 28.12.2001 Житомирським апеляційним судом за ст.93 п.п.»б»,»е»,140 ч.2,42 КК України до 15 років позбавлення волі (звільнився 27.08.2015 умовно-достроково на 1 рік 11 днів; 20.05.2016 року Коростенським міськрайонним судом за ст.185 ч.3,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (покарання відбув), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :
03.05.2020 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту, умисно наніс декілька ударів предметом, схожим на «біту», в область обох ніг та тулуба ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритого багато уламкового перелому верхньої 1/3 лівої великогомілкової кістки із зміщенням уламків, відкритого багато уламкового перелому нижньої 1/3 правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його заподіяння, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, від дачі показань відмовився, однак на запитання пояснив, що в обвинувальному акті всі фактичні обставини викладені вірно та ним не оспорюються, вдарив потерпілого декілька разів палкою поногам та тулубу, яку взяв біля під`їзду, оскільки він заборгував гроші його товаришу. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказав що відшкодував лише 500 гривень на лікування потерпілого, які віддав його племінниці.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті за яких йому були завдані обвинуваченим тілесні ушкодження. Вказав, що обвинувачений декілька разів вдарив його по обох ногам та тулубу палкою. Здоров`я після цього у нього погіршилося, лікувався тривалий час. Обвинувачений коштів на лікування не давав жодних, хоча він лікувався декілька місяців. При обранні покарання вказав, що не наполягає на призначенні суворого покарання, бажає щоб обвинувачений відшкодував йому витрачені кошти на його лікування.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і що сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає рецидив злочинів.

Як особа, ОСОБА_5 працездатного віку, по місцю проживання характеризується задовільно, на спеціалазовних обліках не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Згідно положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з положеннями статті 2 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, право кожного на життя охороняється законом.
Загальновизнано та міститься в роз`ясненнях п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", що відповідно до ст.65 ч.1 п.1 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, всі фактичні обставини справи, а саме кількість нанесених потерпілому ударів, його безпорадний стан в якому він перебував під час їх заподіяння, погіршення стану здоров`я, думку потерпілого щодо покарання та його поведінку під час вчинення злочинних дій щодо нього (не був знайомим з обвинуваченим, не провокував його та його поведінка не сприяла таким тяжким наслідкам), враховує особу обвинуваченого, відношення до вчиненого,що останній раніше неодноразово судимий за особливо тяжкий та тяжкі злочини, та через незначний проміжок часу, після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив тяжкий злочин, наявність обставин, що пом`якшують та обставин, що обтяжують покарання, причини, які зумовили вчинення протиправних дій, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також те, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але й переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має також бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення осіб, що вчинили злочини, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки вчинено тяжкий злочин, завдана злочином шкода не відшкодована, тому ОСОБА_5 слід обрати покарання відповідно до санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, у виді позбавлення волі в мінімальних межах, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, незначний проміжок часу між вчиненими злочинами, що свідчить про підвищену небезпеку особи, не бажання стати на шлях виправлення та нормально адаптуватись в суспільстві, незважаючи на визнання вини, суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Обраний на досудовому слідстві обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту припинив свою дію 16.08.2020 року.

Керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Речові докази: електричну плитку, яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути за належністю, спортивну кофту та кросівки залишити ОСОБА_5 ..

Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту припинив свою дію 16.08.2020 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1