Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2021 року

м. Київ
справа № 718/1/20
провадження № 51-3318ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 1 квітня

2021 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та виправдано.
Чернівецький апеляційний суд 17 червня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області

від 1 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ухвалив новий вирок, яким визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, частково приєднав невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2019 року і визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Крім того, постановив взяти ОСОБА_5 під варту із зали суду.

Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на порушення апеляційним судом положень матеріального і процесуального права, просить скасувати вирок апеляційного суду та залишити в силі вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області

від 1 квітня 2021 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не навів правового обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до вимог статей 412 і 413 КПК. У касаційній скарзі не зазначив, які положення матеріального і процесуального закону порушив суд апеляційної інстанції, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність, обгрунтованість та справедливість вироку апеляційного суду, і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування цього судового рішення із огляду на положення статей 370, 371, 374 і 420 КПК та ч. 3 ст. 185 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не наведено доводів на підтвердження порушення апеляційним судом принципу змагальності, зокрема, не вказано, які клопотання з цього приводу були заявлені стороною захисту на виконання положень ст. 22 КПК однак усупереч наведених положень кримінального процесуального закону безпідставно залишені без задоволення.
Захисник не погоджується з висновками апеляційного суду, однак не наводить конкретних доводів щодо їх незаконностіз посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість у касаційній скарзі зазначає про невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Також касаційна скарга містить формальне посилання на положення ст. 414 КПК, однак будь-яких доводів з приводу невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості захисником не наведено.
У порушення п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги захисника

не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також у касаційній скарзі не зазначено, чи бажає брати захисник участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 17 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3