Справа № 344/3195/20
Провадження № 11-кп/4808/106/21
Категорія ч.1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2021 року, якою на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України (далі КК) звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) закрито, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2021 року на підставі ст. 49 КК звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 5602 (п`ять тисяч шістсот дві) гривні 12 коп. процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Вирішено долю речових доказів.

Своє рішення суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК, яка діє на даний час, є кримінальним проступком, за яке передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років. Згідно з матеріалами кримінального провадження інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено 07 січня 2018 року. Станом на 21 січня 2021 років з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло більше як три роки.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що поза розумним сумнівом є всі правові підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК, з підстав, викладених ст. 49 КК, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 , подав АС, в якій зазначив, що оскаржувана ухвала суду є такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тільки в тій частині, що суд першої інстанції стягнув із нього процесуальні витрати з проведення судових експертиз в сумі 5602, 12 коп.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу частково, в частині вирішення питання про стягнення процесуальних витрат та постановити нову, якою вказані процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз віднести на рахунок держави.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати частково та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка вважає АС обвинуваченого необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

У відповідності до ст.370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Рішення суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК закрито, є законним та обґрунтованим, і це в апеляційному порядку не оспорюється.

Проте, колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції, при постановленні ухвали про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, безпідставно стягнув з нього в дохід держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз в сумі 5602 грн. 12 коп.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 126 КПК, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

За змістом ч. 2 ст. 124 КПК стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Покладення судових витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 цього ж Кодексу.

Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальні витрати, виникають та пов`язані із здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Враховуючи, що у вказаному кримінальному провадженні проведено інженерно-транспортні експертизи, обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ухвалено не було, про що вірно зазначено в АС, а кримінальне провадження закрито, то витрати на залучення експерта не підлягають стягненню з обвинуваченого.

Більше того, слід зазначити, що положення ст. 126 КПК про те, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, є загальними, однак вони ні в якій мірі не спростовують вимог вищезазначеної ст. 124 цього ж Кодексу.

Разом з цим, це в повній мірі узгоджується із правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі (номер провадження 13-47кс20), де зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім цього, згідно правової позиції ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25.06.2018 року у справі № 758/2420/17, де зазначено, що доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтованість ухвали апеляційного суду є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого суду відповідно до ч.1 ст. 404 КПК у межах АС прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки місцевий суд не ухвалював обвинувальний вирок, а постановив ухвалу, в якій відповідно до ч.1 ст. 126 КПК правильно вирішив питання щодо процесуальних витрат, які відніс на рахунок держави, саме тому вмотивовано залишив АС без задоволення.

Беручи до уваги вищезазначену позицію Верховного Суду, колегія суддів приходить до обґрунтованого переконання, що процесуальні витрати за проведення судово-інженерних експертиз мають бути віднесені на рахунок держави.

Твердження прокурора, про постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року, де на її думку висвітлено правову позицію про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на проведення експертиз у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, є непереконливим та перебільшенням.

Так, дійсно у вказаній Постанові Великої Палати вказано свою правову позицію щодо стягнення процесуальних витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні, яким завершується його розгляд вироком чи ухвалою суду в залежності від правових підстав. Однак, у даній Постанові не вказано, що процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого у винесенні судом ухвали.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження судові-інженерні експертизи були проведені за ініціативи сторони обвинувачення в державних установах, і це під час апеляційного розгляду учасниками не заперечувалось.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_8 судові витрати за проведення експертиз, на що в своїй АС вказує обвинувачений, позаяк Кримінальним процесуальним кодексом чітко встановлено, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку та залучення експерта безпосередньо обвинуваченим. Натомість у разі прийняття рішення про закриття кримінального провадження судові витрати з обвинуваченого не стягуються.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає до задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21.01.2021 року в частині стягнення процесуальних витрат належить змінити. В решті оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 418, 419 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Виключити з резолютивної частини оскаржуваної ухвали посилання суду про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат у кримінальному провадженні в сумі 5602 грн. 12 коп. за проведення судових експертиз.

Процесуальні витрати у справі, а саме вартість проведення експертиз в сумі 5602 грн. 12 коп. віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5