Справа № 139/47/21
Провадження № 1-кп/139/2/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Супівка Барського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 близько 02-ої години 30 хвилин 15 січня 2021 року, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 за місцем свого проживання, вступив у словесну суперечку із ОСОБА_6 , з якою проживає з 2001 року без реєстрації шлюбу. В ході такої суперечки, маючи раптово виниклий умисел, з метою фізичного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, взявши до рук дерев`яного стільця, почав ним наносити удари по різних частинах тіла ОСОБА_3 , завдавши не менше 7 ударів. Потерпілій ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 15/3 від 16 січня 2021 року, було спричинено такі тілесні ушкодження: рана з нерівними краями на тилі правого променево-п`ясного суглоба, синець в потиличній дільниці зліва, синець по зовнішній поверхні правої гомілки від середньої до нижньої третин з чотирма вертикально розміщеними ранками. Відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження виникли від тупого(-их) предмета(-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею та належать усі в сукупності та кожне окремо до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також усних заяв в судовому засіданні обвинуваченого та потерпілої, завідсутності заперечень та сумнівів, враховуючи думку прокурора, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю і суду показав: Вночі 15.01.2021 до нього на мобільний телефон зателефонував сусід. Отримавши від нього певну інформацію, він почав сваритися зі своєю дружиною ОСОБА_3 , а потім взяв до рук дерев`яного стільця і почав ним наносити удари в різі частина тіла дружини. Шкодує, що допустив таку поведінку, давно примирився з дружиною, але готовий понести будь-яке покарання.

Потерпіла ОСОБА_3 суду пояснила, що проживає з ОСОБА_4 двадцять років без реєстрації шлюбу, має з ним двох спільних дітей. Вночі 15.01.2021 чоловік вийшов до сусіда на вулицю. Вона чула, що сусід наговорював на неї, ніби вона за відсутності чоловіка приймає в себе чужих чоловіків. Вона вийшла на вулицю, зробила зауваження сусіду, а далі у неї розпочалася сварка з чоловіком. В якийсь момент чоловік взяв до рук дерев`яного стільця і почав ним наносити їй удари, їх було не менше семи (стілець на ній ОСОБА_4 поламав). На сьогодні вони примирилися, чоловік не допускає подібної поведінки, вона просить його суворо не карати і не застосовувати щодо нього обмеження у спілкуванні з нею.

Таким чином, в судовому засіданні суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в умисному нанесенні ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної ст. 12 КК України, вчинене діяння є кримінальним проступком.

Суд враховує також особу винного, зокрема, що обвинувачений за місцем проживання характеризується як такий, що допускає сварки з дружиною (а.с. 52), що він не перебуває на обліку в психіатра чи у в лікаря-нарколога (а.с. 54), що він має на утриманні двох дітей (а.с. 48, 49, 51).
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину вперше (а.с. 50).
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 буде призначення йому найменш тяжкого покарання, передбаченого інкримінованою частиною статті - штраф. Враховуючи обставину, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входить двоє дітей (а.с. 51), суд вважає за правильне визначити розмір штрафу як мінімальний, передбачений кримінальним законом, - 30 НМДГ.

Суд не вбачає потреби у застосуванні щодо ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 76 КК України обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України. Зокрема, такі заходи можуть застосовуватися судом в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Потерпіла ОСОБА_3 суду заявила, що проживає із ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік і жінка, веде з ним спільне домашнє господарство, має двох спільних дітей, примирилася з ним і має намір продовжувати фактичні подружні стосунки. З врахуванням таких пояснень потерпілої, суд вважає, що такі обмежувальні заходи не матимуть значення для захисту інтересів потерпілої.

З огляду на обране для обвинуваченого покарання, обставини, що досудовим слідством запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, суд не вбачає потреби в обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого на цьому етапі судового розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 125, КК України, ст.ст. 368-371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій, прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.
Суддя: ________________