печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7671/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання начальника відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

17.02.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене, в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , майно, а саме:
- грошові кошти в загальній сумі 101092 (сто одна тисяча 92) доларів США;
- грошові кошти в загальній сумі 18200 (вісімнадцять тисяч двісті) грн.;
- грошові кошти в загальній сумі 40875 (сорок тисяч вісімсот сімдесят п`ять) Євро, які належать ОСОБА_4 з метою збереження речових доказів.
В обґрунтування даного клопотання прокурор вказує наступне.
Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001599 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 361 КК України.
Зазначає прокурор, що на території України діє група невстановлених осіб, які використовуючи ряд інтернет-ресурсів приховання протиправної діяльності та уникнення державного нагляду у сфері господарської діяльності, налагодили канали вводу/виводу валюти, криптовалюти та електронних грошей які заборонені на території України відповідно до Указу Президента України 126/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».
У клопотанні вказано, що в ході проведення розслідування, встановлено веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на якому відбувається обмін грошових коштів з використанням російських електронних гаманців « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «Qiwi».
Оперативним шляхом встановлено, що особою при реєстрації доменного імені зазначались наступні анкетні дані: ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , мобільні номера телефонів: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_4
Отримано відомості стосовно осіб, що можуть бути причетні до вчинення вище зазначених кримінальних правопорушень, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України з носієм НОМЕР_4 виданий 25.07.2019 25.07.2029 виданий Московським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, який користується номером мобільного телефону НОМЕР_2 . Встановлені адреси нерухомого майна: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_1 .
11.02.2021 в період часу з 12 годин 23 хвилин по 18годину 30 хвилину на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 справа №757/5184/21-к від 04.02.2021 проведено обшукза адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 у ході проведення якого виявлено та вилучено речі які не вказані в ухвалі суду:
- грошові кошти в загальній сумі 101092 (сто одна тисяча 92) доларів США;
- грошові кошти в загальній сумі 18200 (вісімнадцять тисяч двісті) грн.;
- грошові кошти в загальній сумі 40875 (сорок тисяч вісімсот сімдесят п`ять) Євро.
У органу досудового розслідування є всі підстави вважати що вказані грошові кошти є предметом вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у зазначеному кримінальному провадженні, здобуті у наслідок вчинення кримінальних правопорушень та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
У судове засідання слідчий та/або прокурор не з`явились. До суду прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Власник майна у судове засідання не з`явився. До суду представник власника майна ОСОБА_7 подала заперечення, відповідно до яких просить розглянути клопотання за її відсутності та відмовити в задоволенні клопотання, оскільки вилучені грошові кошти не мають відношення до розслідуваного кримінального провадження.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
Згідно положенням ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину та наявність обґрунтованої підозри, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб (п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на слідчого та/або прокурора.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).
Разом з тим, прокурором не доведено у клопотанні обставин, які б слугували підставами для накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, доказів на підтвердження обставин, на які посилається прокурор слідчому судді не надано та у клопотанні відсутні.
Версія органу досудового розслідування, що вилучені грошові кошти відповідають ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001599, належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
Сам по собі факт наявності постанови про визнання майна речовим доказом не є ключовим фактором, оскільки зі змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 2 КПК України).
За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність з боку слідчого у необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки даний захід є неспівмірним із засобами і метою яку прагне досягти сторона обвинувачення, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна, тому клопотання підлягає залишенню без задоволення.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1