Провадження № 1-кс/761/6901/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 212 КК України,

В С Т А Н О В И В :

23 березня 2021 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 212 КК України.
Клопотання мотивовано тим, що ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 212 КК України.

У клопотанні порушує питання про накладення арешту на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (загальною площею 5104,2 м.кв.), реєстровий № 405, та нерухомості за адресою: . Київ, вул. Велика Васильківська, ( колишня адреса АДРЕСА_2 , що належить ТОВ «Мердок» ( код 43327424), ТОВ «Фінансова компанія «Флай Фінанс» ( код 39807893), ТОВ «АБК Груп Україна» ( код 43556134), ТОВ «СІ КЕЙ Україна» ( код 4355963).

Орган досудового розслідування має достатні підстави вважати, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом, а також з метою забезпечення виконання додаткового покарання, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в частині конфіскації майна, у зв`язку із чим порушує питання про арешт майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя вивчивши матеріали клопотання, дійшла висновку, що клопотання задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Тобто, перше, що слідчий має довести це, що було вчинене кримінальне правопорушення, в межах розслідування якого він звертається із клопотанням про застосування заході забезпечення.
Як убачається із матеріалів клопотання та даних ЄРДР, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000126 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 212 КК України.
Разом із тим, до клопотання не долучено будь-яких даних, які б свідчили про причетність до розслідуваних кримінальних правопорушень за тими обставинами відомості щодо яких внесено до ЄРДР підприємств, а саме: ТОВ «Фінансова компанія «Флай Фінанс», ТОВ «СІ КЕЙ Україна», ТОВ «Мердок», ТОВ «АБК Груп Україна».

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Як слідує із обставин, які наведені у клопотанні та фабули, яка внесена до ЄРДР в межах кримінального провадження № 0000126 від 20.10.2016, вони між собою не узгоджуються, тобто доводи прокурора на обґрунтування клопотання та фактичні обставини, які він розцінює, як кримінальне правопорушення, наведені у самому клопотанні інші ніж ті про які йдеться в ЄРДР щодо кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням яких подається клопотання.

Слід зауважити, що фактично обставини зазначені у клопотанні підведені під фабулу, яка внесена у ЄРДР, доказів на підтвердження таких обставин не надано, а тому правові підстави для арешту на вищезазначене майно, про яке йде мова, відсутні взагалі, оскільки таке майно не може відповідати критеріям речовому доказу, визначених у ст.98 КПК України, порушене питання про арешт майна у даному випадку не відповідає завданням кримінального провадження.

Слід звернути увагу на те, що статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, а також те, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним, а тому за відсутності об`єктивних даних, що взагалі було вчинено кримінальне правопорушення, звернення з таким клопотанням за таких обставин не може вважатись законним втручанням, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1; ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 212 КК України- залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя