Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/265/18
Провадження по справі № 1-кп/281/3/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2021 рокусмт Лугини

Лугинський районного суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лугинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000021 від 27.01.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселівка, Коростенського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, працюючого начальником транспортного відділу в ТОВ "КРАПТ", в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, депутатом не являється
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
15.02.2017 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 діючи з корисливих мотивів, направлених на незаконне заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, разом зі ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що в приміщенні непрацюючої ферми, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та яка належить ОСОБА_7 , розміщені деревообробні станки, приїхали на автомобілі "Ford Mondeo" д/н НОМЕР_1 V7 до вищевказаного приміщення для того, щоб здійснити крадіжку майна, що знаходилося в ньому. Після цього, шляхом зриву дерев`яних дощок, які горизонтально розміщувалися на вікні, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи групою осіб, проник до середини вищевказаного приміщення недіючої ферми. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника приміщення, інших свідків та очевидців, а також темною порою доби, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи групою осіб, перебуваючи в середині приміщення недіючої ферми, за допомогою газо-зварювального устаткування почали демонтаж металевих деревооброблювальних станків. Закінчивши демонтаж, продовжуючи діяти з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за допомогою фізичної сили почали складати металеві деталі демонтованих металевих деревооброблювальних станків біля входу в приміщення недіючої ферми для того, щоб в подальшому завантажити їх до автомобіля та реалізувати. Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свій злочинний намір, спрямований на крадіжку майна, яке на праві власності належить ОСОБА_7 та обернення його на свою користь не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були помічений ОСОБА_8 , жителем с. Солов`ї, Лугинського району, Житомирської області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, не визнав, просив постановити відносно нього виправдувальний вирок. Цивільний позов не визнав.

Пояснив, що 14.02.2017 до нього зателефонував ОСОБА_6 з проханням забрати його з с. Солов`ї. Під?їхавши та зупинувшись та перехресті біля с. Солов?ї, почекавши 20-30 хв. він вирішив під?їхати до ОСОБА_8 вважаючи, що той може зателефонувати до ОСОБА_6 та дізнатися де він. Не знайшовши ОСОБА_8 повернувся, однак на дорозі був сніжний перемет і він не зміг відразу його проїхати. Повертаючись з с. Солов?ї додому біля с. Клочеве він побачив ОСОБА_6 та зупинився біля нього. Коли той сів до машини, та ще не почавши рух до їх під?їхав автомобіль з якого вийшли працівники поліції і попросили їх документи, після чого йому сказали проїхали в с. Солов?ї до непрацюючої ферми. Приїхавши до вказаної ферми працівники поліції попросили, щоб він зняв своє взуття, що він і зробив. Забравши взуття вони пішли до ферми, а він залишився чекати. Після їх повернення вони проїхали до Лугинського відділення поліції, де в нього повторно було вилучено взуття, після чого їх відвезли додому.
Зазначив, що до цієї події потерпілого не бачив, раніше намагався поспілкуватися з ним по телефону так як цікавився орендою приміщення та бочок для випалювання деревного вугілля. Для цього він звернувся до ОСОБА_8 , який повідомив, що номер телефону власника ОСОБА_7 записаний у приміщенні непрацюючої ферми. Зайшовши до приміщення та записавши номер телефону ОСОБА_7 він разом з ОСОБА_6 покинули територію непрацюючої ферми, що було за два тижні до події.
Наголосив на тому, що свідки у своїх показах помилялися і не могли його бачити на місці вчинення кримінального правопорушення, стосовно того, що сліди підошв взуття, які зафіксовані за допомогою гіпсових зліпків та вилучені під час огляду місця події від 16.02.2017 року в приміщенні ферми на околиці с. Солов`ї, Лугинського району, залишені таким же типом взуття, що і взуття вилучене у нього нічого пояснити не може.

Захисник ОСОБА_5 просив суд постановити виправдувальний вирок за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, враховуючи незмінні, логічні та послідовні покази ОСОБА_4 , та надані у судовому засіданні покази свідка ОСОБА_6 .
Крім того вказав, що сліди підошв, які були зафіксовані за допомогою гіпсових зліпків та вилучені під час огляду місця події від 16.02.2017 в приміщенні ферми на околиці с. Солов`ї Лугинського району залишенні тим же типом взуття, що і взуття у ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 заходили до приміщення ферми в с. Солов`ї, Лугинського району для того щоб записати номер телефону ОСОБА_7 і саме тоді на підлозі були залишенні відбитки підошв взуття ОСОБА_4 .
Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, приходить до висновку, що не зважаючи на позицію обвинуваченого його винуватість у незакінченому замаху на крадіжку за вказаних вище обставин підтверджена сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів, щодо допустимості та достовірності яких сумніви відсутні.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що про спробу крадіжки йому повідомив ОСОБА_8 , після чого до нього зателефонував начальник Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та повідомив, що затримали осіб, які вчинили крадіжку. Наступного дня приїхавши до поліції він дав покази, після чого до нього підійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та запропонували оплатити збитки, однак він відмовився та зазначив, що все має бути в рамках закону. Також вказав, що даним кримінальним правопорушенням йому спричинена матеріальна шкода, тому він подав цивільний позов та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 485 000 грн., а також понесені ним судові витрати.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він 15.02.2017 у вечері помітив світло в приміщенні непрацюючої ферми, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Заглянувши в вікно ферми побачив двох чоловіків, які розпилювали деревообробні станки. Один з тих чоловіків був ОСОБА_6 , інший стояв спиною до нього і він його невпізнав. Він викликав поліцію та зателефонував до власника ОСОБА_7 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , показав що він є працівником поліції та у складі слідчої оперативної групи виїжджав 15.02.2017 року на місце кримінального правопорушення. Зазначив, що ним були складені протоколи про огляд місця події від 15.02.2017 року та від 16.02.2017 року в ході яких були вилучені: автомобіль марки "Ford Mondeo" д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , газовий металевий балон синього кольору, гумові шланги, газозварювальний різак, три гайкові ключі, черевики світло коричневого кольору, які належать ОСОБА_4 та кросівки чорного кольору, які належать ОСОБА_6 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , показав що він є працівником поліції та 15.02.2017 року в складі слідчо-оперативної групи виїжджав за адресою: АДРЕСА_3 оскільки було повідомлення, що з приміщення непрацюючої ферми за цією адресою здійснюється крадіжка. Коли він приїхав на місце пригоди то побачив, як двоє чоловіків вискочили із крайнього вікна ферми та сіли в автомобіль і поїхали. Він переслідував їх автомобіль. Коли наздогнали той автомобіль то було з`ясовано, що за кермом автомобіля був ОСОБА_4 , а пасажиром ОСОБА_6 .
Показання працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд оцінює лише в межах дотримання процесуального закону під час збору доказів в кримінальному провадженні.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , показав, що 15.02.2017 ОСОБА_4 їдучи зі сторони с. Солов`ї, зустрів його біля с. Клочеве та мав намір лише підвезти його вже після вчинення ним кримінального правопорушення, після чого вони були зупиненні працівниками поліції, з якими вони поїхали до непрацюючої ферми в с. Солов?ї та в подальшому до відділення поліції. Однак суд критично ставиться до показів даного свідка, скільки його покази суперечать тим, які від надав у судовому засіданні під присягою будучи в якості обвинуваченого, що підтверджується вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.07.2019 відносно ОСОБА_6 , який набрав законної сили.
Крім того свідок ОСОБА_6 неодноразово викликався для повторного допиту, після дослідження судом доказів по даному кримінальному провадженню, зокрема вироку Лугинського районного суду Житомирської області від 03.07.2019 відносно нього, однак в судове засідання не з?явився та поважність причин своєї неявки повідомив. Судом було вжито передбачених чинним законодавством заходів для забезпечення свідка у судове засідання, однак останній так і не з`явився, відповідно прокурор відмовилася від повторного допиту зазначеного свідка.
Крім показів свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_13 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
-витягом з ЄРДР № 0000021, відповідно до якого 15.02.2017 до Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області надійшов письмовий рапорт від працівників поліції, про те, що невідомі особи проникли до приміщення недіючої ферми розташованої на околиці с. Солов?ї, Лугинського району, Житомирської області, де за допомогою газозварювального апарату проводять демонтаж металевих конструкцій;
- протоколом огляду місця події від 15.02.2017, згідно якого було вилучено автомобіль "Ford Mondeo" д/н НОМЕР_2 , який згідно розписки переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 ;
- протоколом огляду місця події від 15.02.2017, відповідно до якого було вилучено взуття у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на яке ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 28.02.2017 року накладено арешт;
- постановою в.о. заступника начальника - начальника СВ Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, відповідно до якої автомобіль "Ford Mondeo" д/н НОМЕР_1 V7 та взуття, а саме черевики світло - коричневого кольору вилучені у ОСОБА_4 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000021.
- протоколом огляду місця події від 16.02.2017 зі схемою та фототаблицею, згідно якого було оглянуто приміщення недіючої ферми в с. Солов`ї, Лугинського району та вилучено газовий металевий балон (червоного кольору) ємністю 50 л., кисневий металевий балон (синього кольору), гумові шланги, газозварювальний різак, три гайкові ключі, на які ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 20.02.2017 року накладено арешт, а також сліди взуття, які зафіксовані за допомогою гіпсового зліпка;
- висновком експерта № 1/495 від 17.05.2017, відповідно до якого сліди підошв взуття, які зафіксовані за допомогою гіпсових зліпків та вилучені під час огляду місця події від 16.02.2017 року в приміщенні ферми на околиці с. Солов`ї, Лугинського району, залишені таким же типом взуття, що і взуття вилучене у ОСОБА_4 .
Наведені документальні докази, а також показання свідків повністю узгоджуються між собою, а тому суд кладе їх в основу свого вироку як достовірні.
На наявність кваліфікуючої ознаки, як вчинення крадіжки поєднаної з проникненням в приміщення вказує те, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 не маючи законного права перебувати в приміщенні непрацюючої ферми, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно проник до неї.
ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 залишили місце кримінального правопорушення оскільки були помічені свідком ОСОБА_8 та не встигли реально вилучити майно та розпорядитися ним.
Посилання обвинуваченого та його захисника на фальсифікацію доказів у вигляді вилучених речових доказів (взуття) без його добровільної згоди та посилання сторони захисту на можливість фальсифікації таких доказів у ході проведення огляду, який вони вважають недопустимими з процесуальних підстав, спростовується змістом, безпосередньо дослідженого у суді протоколу проведення огляду, у ході якого, дійсно, в приміщенні Лугинського ВП обвинувачений добровільно надав працівниками поліції своє взуття, та відсутність будь яких зауважень на порушення щодо проведення огляду з боку понятих та власника взуття - обвинуваченого, які були присутні під час огляду. Крім того, обвинувачений сам підтвердив приналежність цього взуття саме йому.
Оцінюючи твердження обвинуваченого, що свідки, зокрема, ОСОБА_11 , обмовили його є безпідставними, оскільки будь-яких даних, які б спростовували показання свідків та свідчили, що вони обмовляють обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Суд не вбачає підстав не довіряти показанням свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, також в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити свідкам запитання та спростовувати їх доводи, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини обвинуваченого цими показаннями не встановлено.
Крім того, показання свідків в суді є детальними, логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та показами інших свідків, потерпілого, а також дослідженими судом документами і не узгоджуються лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, і вважає, що його вина у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до приміщення є доведеною у повному обсязі.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (17.07.2017 вироком Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ст. 246 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі дев`яноста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1530 гривень, який обвинувачений сплатив, що підтверджується копією квитанції наданої прокурором у судовому засіданні), позицію потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якої він просить міру покарання обрати на розсуд суду.
Таким чином, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи усі вищевикладені обставини суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути призначене у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні прокурор у повній мірі підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України прокурор просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку терміном 2 роки.
Беручи до уваги думку учасників судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки.
Враховуючи думку прокурора про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, особи обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд на підставі ст. 75 КК України приходить до висновку про можливість звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання встановивши іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Таке покарання, за глибоким переконанням суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, буде відповідати цілям покарання.
Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
16.05.2018 ОСОБА_7 подав до суду вказаний цивільний позов, потерпілого ОСОБА_7 визнано цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи.
Як свідчать матеріали цивільного позову, на підтвердження понесених витрат надані скрін-шоти веб сторінок із зазначенням вартості верстатів та копій сторінок паспорту до брусопильного верстату Ц-32, поспорту до верстату обрізного універсального (горбильного) ВОУ, паспорту до торцувального верстату ТМ-10.3.
За таких обставин справи, цивільний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.07.2019 по справі №281/67/18 вже вирішувалося питання відшкодування потерпілому ОСОБА_7 шкоди завданої злочином, та було постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 222500 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування майнової шкоди, 4228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 80 копійок на відшкодування судових витрат.
Таким чином з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 222 500 грн. на відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Питання стосовно речових доказів по даному кримінальному провадженню було вирішено вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 03.07.2019 по справі №281/67/18.
Попередній запобіжний захід втратив силу, наразі суд не вбачає необхідності в обранні запобіжного західу до вступу вироку у законну силу.
На підставі ч. 3 ст. 185 КК України, керуючись ст. 374 - 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 222 500 гривень 00 копійок на відшкодування майнової шкоди.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили через 30 (тридцять) днів з моменту його проголошення за умови, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1