Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_6 із поданими змінами до апеляційної скарги на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року у кримінальних провадженнях, відомості про які внесено до ЄРДР за №0000032 від 16 січня 2020 року, №0000266 від 15 червня 2020 року, №0000353 від 16 жовтня 2020 року стосовно
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, учня 10-го класу Висоцької ЗОШ І-ІІІ ступенів Дубровицького району Рівненської області, неодруженого, раніше несудимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України (в редакції Закону №270-VI від 15 квітня 2008 року), ч.2 ст. 185 КК України, ч.3 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України (в редакції Закону №270-VI від 15 квітня 2008 року) - 15 діб арешту;
- за ч. 2 ст. 185 КК України - 30 діб арешту;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, та відповідно до положень ст. 72 КК України, перевівши доби арешту в дні позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Стягнуто із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у вказаних кримінальних провадженнях в сумі 2419 грн. 55 коп.
За вироком суду на початку грудня місяця 2019 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено), неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Висоцьк по вул. Містечкова, Дубровицького району, напроти будинку №9, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на викрадення чужого майна, проник до автомобіля марки "Hyundai Pony", номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав компресор марки "Sturm" моделі "МС8830", вартістю 495,81 грн., FM трансмітер модулятор марки "HZ" моделі "Н22ВТ", вартістю 248,09 грн., USB флеш накопичувач марки "Transcend" моделі "JetFlash 600", об`ємом 4 Gb, вартістю 208,74 грн., чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 953,45 грн.
Крім того, 11 червня 2020 року, приблизно о 17:00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , повторно, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , таємно викрав грошові кошти із гаманця, що знаходився на стільчику у спальній кімнаті, що належать ОСОБА_11 в сумі 8000 грн., 100 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становлять 2663,67 грн., чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 10663,67 грн.
Також, в ніч на 23 травня 2020 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено), неповнолітній ОСОБА_7 , повторно, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до неогородженого гаража ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_3 , де, шляхом вибивання дощок, що закривали вікно, проник через нього до приміщення гаражу, звідки викрав бензопилу "Husqvarna 365", вартістю 5783 грн., 30 літрів бензину А-92, вартістю 600 грн., що був у пластиковій каністрі об`ємом 30 літрів, вартістю 38,33 грн., 10 літрів дизельного палива, вартістю 210 грн., що було в пластиковій каністрі об`ємом 10 літрів, вартістю 21,67 грн., 5 літрів дизельної мастильної оливи М-8В, вартістю 224 грн., чим зайдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 6877 грн.
Крім того, 10 жовтня 2020 року, приблизно о 20:00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , з метою крадіжки чужого майна, прибув до приміщення будівлі тваринника сільськогосподарського приватного підприємства "Злагода", що по вул. Чорновірська, 1ї в с. Висоцьк, Дубровицького району, де ОСОБА_13 зберігає свої речі. Через розбите вікно, ОСОБА_7 проник в середину вищевказаного приміщення, де на 1-му поверсі виявив та викрав електронні ваги марки "A-PLUS SC-1660" зі стійкою, чим заздав потерпілій майнової шкоди на суму 888,82 грн.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Вказує, що ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 30 діб. Суд першої інстанції, призначивши покарання поза межами санкції статті, за якою засудив неповнолітнього обвинуваченого, дійшов висновку про можливість призначення покарання на довільно визначений ним строк з огляду на неповнолітній вік обвинуваченого та керуючись нормами Загальної частини КК України, що, на думку прокурора, свідчить про неправильне тлумачення цього закону, яке суперечить його точному змісту.
Зазначає, що санкцією ч.2 ст. 185 КК України передбачено один з видів покарання арешт та визначено як його мінімальну, так і максимальну межу.
Вважає, що призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому, незважаючи на те, що він є неповнолітнім, поза межами санкції, встановленої ч.2 ст. 185 КК України, у виді арешту на строк 30 діб, з посиланням тільки на норми Загальної частини цього Кодексу, що регулюють особливості призначення покарання неповнолітнім, без врахування загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, зокрема, щодо дотримання мінімальної межі покарання, установленої в санкції цієї статі, є неправильним тлумаченням закону України про кримінальну відповідальність, які регулюють призначення покарання.
Зазначає, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються положеннями ст. 69 КК України. За таких обставин, вважає, що судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України нижче від найнижчої межі санкції даної статті не застосовано положення ст. 69 КК України.
Просить вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, визнавши ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 185 КК України 15 діб арешту, за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - 30 діб арешту, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, відповідно до положень ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевірялися.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією відповідної статті (частини статті). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид, розмір покарання і порядок його відбування та вважає, що суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчинених правопорушень та інші обставини провадження.

Поряд з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення судом першої інстанції покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 поза межами санкції, встановленої ч.2 ст. 185 КК України, у виді арешту на строк 30 діб, фактично нижче від найнижчої межі санкції частини даної статті, без застосування положень ст. 69 КК України.

При обмеженні видів покарання та їх розмірів, які можна застосувати до неповнолітніх, суд має враховувати ці особливості в кожному випадку, виходячи із меж покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено призначення неповнолітнім покарання у виді арешту, зокрема, ст. 101 КК України на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Санкцією ч.2 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Якщо санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України за наявності для цього правових підстав.

Так, як вбачається з вироку суду, суд прийшовши до висновку про призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах, зокрема, санкції ч.2 ст. 185 КК України за інкримінований злочин, події якого мали місце 11 червня 2020 року, призначив 30 діб арешту.

З огляду на викладене призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , незважаючи на те, що він є неповнолітнім, поза межами санкції, встановленої ч.2 ст. 185 КК України, у виді арешту на 30 діб, з посиланням тільки на норми Загальної частини цього Кодексу, що регулюють особливості призначення покарання неповнолітнім, без врахування загальних засад призначення покарання, зокрема щодо дотримання мінімальної межі покарання, установленої в санкції частини цієї статті, є неправильним тлумаченням закону України про кримінальну відповідальність, які регулюють призначення покарання.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, колегія суддів, звертає увагу на встановлені судом першої інстанції обставини та враховує те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, негативне ставлення до скоєного, його характеристику за місцем проживання та навчання, який характеризується посередньо, дані про умови життя і виховання, відповідно до яких сім`я характеризується з негативної сторони, має низький рівень доходів, обставини, які пом`якшують покарання вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який в судовому засіданні суду першої інстанції просив обвинуваченого ОСОБА_7 суворо не карати, претензій майнового характеру до нього не має, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, і дає підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку колегії суддів, необхідності, застосування положень ст. 69 КК України з призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту.

На думку колегії суддів, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду, врахувавши обставини кримінального провадження з наведенням відповідного мотивування у вироку, прийнявши до уваги досудову доповідь стосовно ОСОБА_7 , зокрема, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з встановленням максимального іспитового строку з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У зв`язку з вищенаведеним та з метою приведення вироку суду першої інстанції у відповідність з нормами закону, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи вимоги ст.ст.408, 409 КПК України, приходить до переконання, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора із поданими змінами до апеляційної скарги задовольнити.

Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року), ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.1 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року) 15 діб арешту, за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, 30 діб арешту, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, відповідно до положень ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3