ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/689/21 Справа № 201/6144/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000958 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , 2015 р.н., офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19 березня 2021 року.
Визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 30 000 гривень.
Встановлено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_7 або іншою фізичною чи юридичною особою № UA 0017442 в ГУДКСУ м. Києва, отримувач територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі 30 000 грн., ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , зобов`язано останнього прибувати за кожною вимогою суду та покласти на нього обов`язки не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Суд першої інстанції враховував наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, та прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить змінити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`яку, не пов`язану з триманням під вартою.
Зазначає, що має на утриманні малолітню дитину з хронічною хворобою (порок серця).
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Дослідивши зміст оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що суд, розглядаючи дане питання, прийняв рішення на підставі вимог ст. 331 КПК України, при цьому в ухвалі послався на думки прокурора та сторони захисту, які з`ясовував в судовому засіданні під час вирішення зазначеного питання.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що визначені згідно п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики при обранні запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду та може вчинити інші кримінальні правопорушення, не змінилися та на даний час не зменшилися.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке скоєно ним у період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року, а тому враховуючи схильність останнього до вчинення злочинів, покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, з метою уникнення від покарання, ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, що на його утриманні є малолітня дитина з хронічною хворобою, не є переконливими, щоб переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає зміні або скасуванню, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000958 щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4