ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2138/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1867/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою призначено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова на 31.03.2021 року на 13 год. 30 хв. У судове засіданні викликано сторони кримінального провадження та потерпілого.
У задоволенні клопотання ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на домашній арешт, а також визначенні розміру застави - відмовлено.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 21 травня 2021 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про виклик до суду для допиту в якості свідка ОСОБА_9 задовольнено.

Викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що оскаржувану ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 вважає незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки має істотне порушення норм процесуального права, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що посилаючись на приписи ст. 331 КПК України для продовження запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження, суд першої інстанції не вірно застосував процесуальний механізм, чим порушив принцип правової визначеності. Крім того, судом було порушено ч.3 ст. 315 КПК України при прийнятті рішення в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , оскільки повноважень на продовження заходу забезпечення кримінального провадження під час підготовчого судового засідання у суду першої інстанції не було. Посилається на практику ЄСПЛ та Конституцію України.

Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи (а.с.12). Однак у судове засідання прокурор не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали за відсутністю прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, отже не має законних джерел отримання заробітку, не має міцних соціальних зв`язків та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий, а саме:

- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.04.2009 року за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.04.2010 року за ч.2 ст. 186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 09.10.2012 року звільнений від відбування покарання з Диканівської ВК (№12) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці на підставі ухвали Червонозаводського районного сужду м. Харкова від 01.10.2010;

- вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 10.03.2015 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі;
- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.06.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.11.2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 04.06.2020 звільнений з Олексіївської ВК (№25) за відбуттям строку покарання.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, отже не має законних джерел отримання заробітку, не має міцних соціальних зв`язків та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, а саме вчинення тяжкого корисливого злочину, який поєднаний із спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав власності і інтересів суспільства щодо дотримання вимог законності.
Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Посилання захисника на те, що під час проведення підготовчого судового засідання у суду першої інстанції не було повноважень на продовження заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до ст. ст. 315,331 КПК України є безпідставними та такими, що ґрунтуються на її суб`єктивному тлумаченні норм КПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що відповідно до висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 459/3502/19 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів. Виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання - є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.
За таких обставин, продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії підготовчого провадження відповідає положенням КПК України.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді