Справа № 675/349/21
Провадження № 1-в/675/39/2021
У Х В А Л А
"20" квітня 2021 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , засудженого - ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» клопотання засудженого ОСОБА_4 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» та тимчасово утримується у державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», звернувся до суду із клопотанням, яким просить замінити йому призначене судом покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, звільнити з зали суду обмежившись відбутим строком покарання.
В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості звільнення порушує вимоги ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як на підставу для задоволення свого клопотання засуджений посилається на прийняті Європейським судом з прав людини рішення у справах «Петухов проти України (№2)», «Старишко проти України», «Лопата та інші проти України», якими констатовано порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо відсутності в Україні реальної перспективи звільнення осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Звернув увагу суду на зміст ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року по справі №585/492/19, якою частково задоволено клопотання іншого засудженого та замінено йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років за умови належної поведінки останнього.
Захисник засудженого у судовому засіданні вказав на наявність підстав для задоволення поданого клопотання.
Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні 20.04.2021 року проти задоволення клопотання заперечила, посилаючись на його безпідставність.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, суд приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так, судом з матеріалів особової справи встановлено, що вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.186, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2004 року вирок щодо ОСОБА_4 змінено. Виключено кваліфікацію його дії за п.4 ч.2 ст.115 КК України як зайву; ухвалено вважати його засудженим за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.186, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. В решті вирок залишено без змін.
Згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, складеними державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор» 19.04.2021 року, засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаній установі, зарекомендував себе посередньо, не заохочувався, допускав порушення вимог режиму утримання, за що 7 разів був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення на даний час погашені.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Стаття 82 КК України передбачено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Порядок застосування зазначеної норми права роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», якою встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, для застосування положень статті 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даної норми кримінального закону вимагає наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про її застосування.
За таких обставин можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.82 КК України не передбачена.
Посилання засудженого, як на підставу для задоволення його заяви, на прийняті Європейським судом з прав людини рішення у справах «Петухов проти України (№2)», «Старишко проти України», «Лопата та інші проти України» суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Так, у вказаних рішеннях ЄСПЛ дійсно констатував наявність системної проблеми в Україні щодо відсутності реальної перспективи звільнення довічно ув`язнених, чим порушується стаття 3 Конвенції.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду 8 липня 2020 року розглянула в судовому засіданні кримінальну справу (справа №1-42/2004, провадження №13-87зво19) за заявою ОСОБА_8 про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього, з підстав встановлення рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України (№2)» порушення Україною вимог ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику, під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.
При цьому, Велика Палата зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Ураховуючи викладене, у вищезазначених справах ЄСПЛ установив системну проблему в законодавстві України, яку можна подолати лише заходами загального характеру, спрямованими на усунення її першопричини, шляхом внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.
Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.
На теперішній час існує тільки інститут президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Щодо посилання засудженого на судове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року по справі №585/492/19, то слід зазначити, що ухвалою Сумського апеляційного суду від 27.08.2019 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване саме з тих підстав, що на даний час національним законодавством процедура щодо, в тому числі, заміни покарання у виді довічного ув`язнення більш м`яким, не встановлена, а заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду.
За таких обставин, клопотання засудженого про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк не підлягає задоволенню, оскільки така можливість не передбачена діючим законодавством України.
Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишити без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1