КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

22 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року продовжено застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київському слідчому ізоляторі» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців, тобто до 08 квітня 2021 року включно.
Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції, як прямо зазначено в оскаржуваній ухвалі, врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Враховуючи вказані обставини, а також підвищену суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року в частині продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, поклавши на обвинуваченого процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема таким, що суперечить рішенню Конституційного Суду України у справі № 1-28/2017 від 23.11.2017.

Зокрема, як зазначає апелянт, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також у тому, що можливо вчинив злочин спільно із іншими особами, обвинуваченими за сукупністю злочинів та ряду епізодів, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які обвинувачуються за ч. 3 ст.187, ч. 4 ст. 187 та ч.1 ст. 263 КК України і яким ухвалою суду від 04.02.2016 змінено запобіжний захід на домашній арешт.

Попри це, відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2016 іншим обвинуваченим змінено запобіжний захід на домашній арешт.

У зв`язку з цим, сторона захисту категорично не погоджується з рішенням суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки воно є безпідставним та таким, що жодним чином не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Крім того, як зазначається у скарзі, за результатами розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи, в тому числі на засіданні, що відбулось 08.02.2021, через систематичну відсутність потерпілої сторони та неповний склад суду, неможливо перейти до стадії дослідження доказів та матеріалів кримінального провадження № 0000714 від 19.08.2015, завдяки чому сторона захисту позбавлена можливості наглядно показати суду, що на стадії досудового розслідування у сторони обвинувачення були відсутні докази, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні виключного запобіжного заходу.

При цьому, захисник звертає увагу на наступні обставини:

По-перше, саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для запобіжного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

По-друге, обвинувачений ОСОБА_5 утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор» починаючи з 22.02.2020, а з 11.03.2020 відбував міру покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія № 4» за злочин, вчинений на території Російської Федерації, де характеризувався виключно позитивно та, відповідно до рішення суду від 07.09.2020, за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, був умовно-достроково звільнений від відбування покарання.
По-третє, ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Києві (квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності його дружині ОСОБА_13 ) та має на утриманні малолітню дочку 2015 року народження, яка проживає та зареєстрована у вказаній вище квартирі. Крім того, в обвинуваченого є батько та сестра, які також проживають та зареєстровані в м. Києві.

Враховуючи ці та інші обставини, наведені у скарзі, захисник вважає, що будь-які ризики взяті судом до уваги та використані для обґрунтування необхідності утримувати ОСОБА_5 під вартою є надуманими, жодним чином не співвідносяться із реальними фактами та не підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами.

При цьому, звертаючи увагу на правову позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захисник вважає, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з наведених в апеляційній скарзі підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

При цьому, незважаючи на доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним, оскільки, як вважає сторона захисту, воно не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися з тим, що обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою без достатніх на те підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу та навів мотиви, з яких прийняв оскаржуване судове рішення.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
Наведені в апеляційній скарзі захисника дані про те, що ОСОБА_5 своїм сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою довів своє виправлення під час відбування покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія № 4», у зв`язку з чим, його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання, а також про його міцні соціальні зв`язки у зв`язку з наявністю сім`ї, постійного місця проживання та перебування на утриманні малолітньої дитини, самі по собі або в сукупності з іншими, наведеними у скарзі обставинами, не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу, в тому числі цілодобового домашнього арешту.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку його тримання під вартою, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 178 КПК України, а також того, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 цього Кодексу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим законом, зокрема можливості переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року та зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 , без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, відповідно до якої суд продовжив відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців, тобто до 08 квітня 2021 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 755/16852/20

Номер провадження: 11-кп/824/1839/2021

Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1