ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 488/3345/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/255/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001301 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 22.04.2009 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України на 14 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 08.07.2016 з невідбутим строком 3 роки 5 місяців 19 днів;

засуджено:

за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання рахувати з 18.08.2020 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 18.08.2020 в період часу приблизно з 11 год. 30 хв. по 12 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за наступних обставин: знаходячись у вказаний час у одній з кімнат приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ході сумісного вживання алкогольних напоїв з потерпілим, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітини, спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колоторізаного поранення грудної клітини зліва, яке ускладнилось розвитком гемотораксу.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність своєї вини, не погоджується з висновками суду в частині того, що до уваги не були прийняті до уваги показання свідків, його цивільної дружини про те, що сварку та бійку було спровоковано саме потерпілим. В суді першої інстанції не було допитано його матір, яка може підтвердити систематичність провокаційної поведінки потерпілого. Крім того, він не погоджується зі змістом характеристики на нього з місця проживання, де він негативно характеризується. Вказує, що суд не прийняв до уваги його працевлаштування на сезонних роботах. Просить призначити йому покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не було вмотивовано неможливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69, 75 КК України. Судом не було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, факт того, що обвинувачений і потерпілий є братами, проживають в одному будинку та примирились, потерпілий прохав суд суворо обвинуваченого не карати, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, - шире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також стан здоров`я обвинуваченого. З цих підстав просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили пом`якшити покарання та змінити вирок в частині призначення покарання, думку прокурора про залишення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Відповідно до вимог ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, а не судом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв клопотання про допит як свідків, так і своєї матері та цивільної дружини щодо провокаційної поведінку потерпілого, а тому доводи апелянта з цього приводу апеляційний суд визнає неспроможними.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання та наявність підстав для застосування положень ст.69, 75 КК України, то їх слід визнати безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційних скарг сторони захисту випливає, що апелянтами фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи апелянтів про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, та застосування положень ст.69 КК України, є непереконливими.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Підстав вважати, що призначене покарання є занадто суворим, як про це стверджують апелянти, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, що він є раніше судимим, зокрема й за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимості за попередні злочини не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, ОСОБА_8 відбував покарання в місцях позбавлення волі, негативно характеризується за місцем проживання, зі слів сусідів вживає наркотичні речовини, зловживає спиртними напоями, періодично порушує громадський порядок.

Суд також врахував думку потерпілого, який не має матеріальних претензій до обвинуваченого та не наполягав на призначенні тому суворого покарання, врахував поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який на місце пригоди викликав карету швидкої допомоги. Визнав обставинами, що пом`якшують покарання, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність з боку потерпілого до обвинуваченого жодних претензій матеріального та морального характеру, на які є посилання захисника в апеляційній скарзі. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав, вчинення ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши конкретні обставини, дані про особу ОСОБА_8 , наявність у нього незнятої та непогашеної судимості за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, що безпосередньо вказує на його схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилаються захисник та обвинувачений в апеляційних скаргах, як такі, що, на їх думку, дають підстави для застосування ст. 69, 75 КК України, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини примирення винного з потерпілим, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання, враховуючи його негативну репутацію та схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи.

На думку колегія суддів, менш суворий вид покарання, не пов`язаний з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, негативна репутація ОСОБА_8 свідчать про суспільну небезпечність його особи та неможливість виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

Злочин, передбачений ст.121 КК України, є злочином публічного обвинувачення, тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні та не має визначального значення для призначення покарання.
Незгода обвинуваченого ОСОБА_8 зі змістом негативної характеристики його особи, яку було прийнято до уваги судом першої інстанції, та неврахування судом його праці на сезонних роботах, на що він посилається в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують висновків суду про необхідність і достатність призначеного покарання та його співрозмірність ступеню тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на викладене вище, підстав для застосування положень ст.69,75 КК України, як про це ставить питання сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, стороною захисту в апеляційних скаргах не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3