Справа № 753/3495/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/544/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
виправданого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

Органами досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.
28.01.2017 близько о 03 год. 20 хв. ОСОБА_6 перебував в приміщенні залізничного вокзалу стації «Дарниця» по вул. Привокзальна, 3 в м. Києві, де у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 з приводу ночівлі в даному приміщенні.
Маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , 28.01.2017 близько о 03 год. 30 хв., знаходячись за вказаною адресою в приміщенні вокзалу на нульовому поверсі поряд з підземним переходом до залізничних колій, діючи протиправно, умисно, на ґрунті особистих, раптово виниклих, неприязних відносин, які з`явилися в результаті словесного конфлікту, наніс чотири удари кулаками рук в область голови потерпілого ОСОБА_10 . Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, став наносити удари в область грудей потерпілого. В подальшому ОСОБА_6 підняв потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на підлозі, підтяг його до ліфту та кинув головою до низу. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_10 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку та його набряком- набуханням. Між наявною внутрішньочерепною травмою та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції вказав про відсутність належних доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_6 та наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто органом досудового розслідування та прокурором в ході судового розгляду не доведено наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину з підстав відсутності в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення та необхідність ухвалення виправдувального вироку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Київської місцевої прокуратури №2 подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовий розгляд проведено неповно, висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, судом не було взято до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, окрім того за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Зокрема, апелянт зазначає, що висновки комісійних судово-медичних експертиз №61-2018/0 від 21.05.2018, №88-2018/0 від 31.08.2018, які були покладені в основу виправдувального вироку суду, мають розбіжності між собою та з матеріалами кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду а також не містять медичних критеріїв застосованих у дослідженні, водночас суд першої інстанції зазначеним розбіжностям не дав оцінку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження, зазначивши лише, що надає перевагу висновкам додаткових судово-медичних експертиз. Крім того, апелянт зауважує, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, судом першої інстанції в усному порядку, без виходу до нарадчої кімнати, необґрунтовано, було відхилено клопотання про допит судово-медичних експертів з метою усунення розбіжностей між трьома висновками експертиз та призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, що на переконання апелянта свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимог кримінального процесуального закону не було взято до уваги та надано належної оцінки показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який в ході судового слідства підтвердив, що потерпілий був живий, він наніс 3-4 удари кулаком руки в голову потерпілого, скільки ударів наніс в груди не пам`ятає, умислу на спричинення смерті потерпілому не мав. На переконання апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що стан алкогольного сп`яніння міг визвати у ОСОБА_6 хибну уяву про те, що потерпілий був живий, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого в судовому засіданні не встановлювалась та достатніх відомостей, які б підтверджували факт не усвідомлення обвинуваченим своїх дій та настання негативних наслідків, в матеріалах справи відсутні.
Також апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення допитаного в ході судового слідства свідка ОСОБА_12 , який бачив обвинуваченого 27.01.2017 разом з потерпілим, проте про наявність у останнього тілесних ушкоджень не повідомляв. Водночас, судом першої інстанції було взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 щодо наявності у потерпілого 27.01.2017 синців та крововиливів на обличчі, які суперечать висновку СМЕ №283/2 від 20.02.2017 щодо часу та наявністю тілесних ушкоджень задовго до настання смерті.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції в ході судового розгляду даного кримінального провадження було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на переконання апелянта полягає у тому, що під час проголошення вироку 08.11.2019 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зазначає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження у своїй сукупності доводять наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст. 121 КК України суд першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірив надані сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_6 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і надав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду, на думку колегії суддів є непереконливими.

В своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що 27.01.2017 приблизно о 22 год. 00 хв. він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_13 на північній стороні Дарницького залізничного вокзалу. Проходячи біля кас вокзалу вони зустріли потерпілого ОСОБА_10 , який був весь в крові та хрипів, якого, як йому здалось, побили. При цьому ОСОБА_13 йому пояснив, що бачив в цей день увечері потерпілого ОСОБА_10 разом з особою на ім`я « ОСОБА_14 », та між цією особою та потерпілим раніше виник конфлікт. Він разом зі ОСОБА_13 запропонували потерпілому допомогу супроводити до вбиральні, щоб змити кров, проте потерпілий відмовився. Після чого він разом зі ОСОБА_13 пішли. Вночі 28.01.2017 після розпиття спиртних напоїв він повернувся до підземного переходу в приміщення залізничного вокзалу, де біля касової зони та ліфтової кабіни побачив лежачого потерпілого ОСОБА_10 , який своїм тілом заважав йому пройти. Після цього він приліг поряд з потерпілим, однак потерпілий заважав йому лежати та видавав звуки, схожі на хропіння та зачіпав його травмовану ногу, тоді він наніс потерпілому долонею руки удар по обличчю та штовхнув, після чого затягнув його всередину ліфтової кабіни, де залишив.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять достатніх відомостей, які б підтверджували, що потерпілий ОСОБА_10 під час перебування біля ліфтової кабіни виявляв ознаки життя, чіпляючи обвинуваченого за ногу, про що вказав ОСОБА_6 у своїх показаннях, що об`єктивно підтверджується переглянутим в судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписом події, що мала місце 28.01.2017, на якому відсутні прояви того, що потерпілий взагалі чіпляв ОСОБА_6 чи виявляв ознаки того, що він знаходиться в свідомості, а також небезпідставно врахував, що під час описаних ОСОБА_6 обставин, за яких потерпілий чіпляв його ногу, останній перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Твердження прокурора про те, що висновок суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, який міг визвати у нього хибну уяву про те, що потерпілий був живий, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, так як ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого в судовому засіданні не встановлювалась, на переконання колегії суддів є неспроможними, зважаючи на показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні суду першої інстанції, вказав про те, що саме після вживання алкогольних напоїв він повернувся до підземного переходу в приміщення залізничного вокзалу, де біля касової зони та ліфтової кабіни побачив лежачого потерпілого ОСОБА_10 . Окрім того, зазначені висновки суду узгоджуються і з висновком судово-медичної експертизи № 61-2018/о від 21.05.2018 відповідно до якої, потерпілий ніяких активних дій, в тому числі захисного характеру, не вчиняв, та ознак того, що він знаходиться в свідомості, не виявляв впродовж всього відеозапису. При цьому експертами були враховані результати судово-токсикологічного дослідження, при якому в крові та субдуральній гематомі ОСОБА_10 етиловий спирт та його ізомери не виявлені, що свідчить про те, що потерпілий не перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Також, судом першої інстанції були допитані потерпіла ОСОБА_15 та свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - працівники Дарницького залізничного вокзалу, показання яких жодним чином не підтверджують факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала його смерть.
Крім того, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що він як провідний інженер на Дарницькому залізничному вокзалі 28.01.2017 надав на вимогу працівників поліції відеозаписи з камер відеоспостереження, встановлених на вокзалі в районі ліфтової шахти, де був виявлений труп потерпілого, на якому зафіксовані обставини перебування біля ліфтової шахти загиблого та особи на милицях (обвинуваченого).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що бачив 27.01.2017 приблизно о 17 год. 00 хв. обвинуваченого ОСОБА_6 разом із потерпілим ОСОБА_10 , проте обставин заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень не бачив.
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в ніч з 27.01.2017 на 28.01.2017 він бачив потерпілого ОСОБА_10 на залізничному вокзалі «Дарниця» На обличчі потерпілого були наявні тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів, які були спричинені ОСОБА_10 малознайомою особою на ім`я « ОСОБА_14 » та його компанією, з якими у потерпілого виник конфлікт. Крім того, увечері 27.01.2017 він бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , проте жодних конфліктних ситуацій з потерпілим у обвинуваченого не виникало.
Також, досліджено судом першої інстанції надані прокурором в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 наступні докази.
- висновок судово-психіатричного експерта № 98, згідно якого ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, яким-небудь психічним та тимчасовим хворобливим психічним розладом не страждав і за своїм психічним станом тоді він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та у даний час яким-небудь психічним розладом не страждає і за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та предстати перед слідством і судом, застосування до нього яких-небудь примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с. 219-22);
- протокол огляду місця події від 28.01.2017, яким оглянуте приміщення підземного переходу на території залізничного вокзалу «Дарниця», де біля ліфтової кабіни був виявлений труп потерпілого з тілесними ушкодженнями. Поруч з ним знаходився обвинувачений ОСОБА_6 (т.1 а.с. 221-223).
- протокол огляду трупа від 28.01.2017, згідно з яким був оглянутий труп потерпілого ОСОБА_10 з наявними на обличчі тілесними ушкодженнями (т.1 а.с. 224- 231);
- висновок судово-медичної експертизи № 283/2 від 20.02.2017, згідно якого у потерпілого ОСОБА_10 виявленні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на підборідді, синця на підборідді праворуч, крововиливів в слизові оболонки верхньої та нижньої губи з забійною раною на нижній губі ліворуч, синець в правій параорбітальній ділянці з переходом на виличну ділянку з саднами на його тлі, синець в лобній ділянці ліворуч, синець на нижній повіці лівого ока з садном у нижнього краю, крововиливів у м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці ліворуч, крововиливів під твердою мозковою оболонкою лівої півкулі головного мозку (субдуральна гематома об`ємом 150 мл), крововиливів під м`яку мозкову оболонку, крововиливів в стовбуровому відділі головного мозку, набряку набухання тканини головного мозку; синця по передній поверхні грудей, перелом грудини, двосторонні переломи ребер по переднім анатомічним лініям. Смерть ОСОБА_10 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку та його набряком-набуханням. Виявлена закрита травма грудей у вигляді синця по передній поверхні грудей, двосторонніх переломів ребер по переднім анатомічним лініям, перелому грудини утворилися від дії тупого предмету в передньо-задньому напрямку незадовго до настання смерті. Виявлена внутрішньочерепна травма утворилася від не менш ніж чотирьох травматичних ударів в ділянку обличчя тупим предметом. Враховуючи характер ушкоджень, дані судово - гістологічного дослідження, слід вважати, що вказані ушкодження, комплекс яких сформував внутрішньочерепну травму та обумовив настання смерті виник приблизно за 30 хвилин до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Між наявною внутрішньочерепною травмою та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.1 а.с. 233-238).
-протокол пред`явлення трупа для впізнання від 28.01.2017, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_19 впізнала загиблого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомила, що він є її братом (т.1 а.с. 243-245).
-протокол огляду диска (відеозапису) від 28.01.2017, на якому зафіксовані обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 біля ліфтової кабіни, де зображено, як обвинувачений ОСОБА_6 штовхає потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на землі біля ліфта, після чого обвинувачений ОСОБА_6 заносить потерпілого до ліфтової кабіни, де кидає на підлогу та залишає потерпілого всередині ліфтової кабіни (т.2 а.с. 6-12).
Також за клопотанням прокурора судом першої інстанції був призначений ряд судово-медичних експертиз.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 61-2018/о від 21.05.2018 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана на підборідді, синець на підборідді праворуч, крововиливи в слизові оболонки верхньої та нижньої губи з забійною раною на нижній губі ліворуч, синець в правій параорбітальній ділянці з переходом на виличну ділянку з саднами на його тлі, синець в лобній ділянці ліворуч, синець на нижній повіці лівого ока з садном у нижнього краю, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці ліворуч, крововиливи під твердою мозковою оболонкою на випуклій з переходом на базальну поверхню лівої півкулі головного мозку (субдуральна гематома об`ємом приблизно 150 мл), крововиливи під м`яку мозкову оболонку на випуклій поверхні лівої гемісфери головного мозку, охоплюючи тім`яну та скроневу частки, по випуклій поверхні правої лобної долі, крововиливи в стовбуровому відділі головного мозку в ділянці Варолієвого мосту та продовгуватого мозку, набряк набухання тканини головного мозку; синець по передній поверхні грудей, перелом грудини, двосторонні переломи ребер: 3,4 зліва і 4,5 справа по середньо-ключичним лініям; садно на правій гомілці, два садна на правому ліктьовому суглобі, синець на лівому ліктьовому суглобі, синець на лівому променево-зап`ястковому суглобі. Смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку і в стовбуровий відділ та його набряком-набуханням. Перегляд відеозапису з камери відеоспостереження свідчить, що утворення ушкоджень у вигляді синця по передній поверхні грудей, перелому грудини, двосторонніх переломів ребер: 3,4 зліва і 4,5 справа по середньо-ключичним лініям; садна на правій гомілці, двох саден на правому ліктьовому суглобі, синця на лівому ліктьовому суглобі, синця на лівому променево-зап`ястковому суглобі від дій ОСОБА_6 , тобто при неодноразовому падінні тіла ОСОБА_10 на необмежену поверхню (підлогу) з невеликої висоти, малоймовірне. Локалізація, характер та морфологічні ознаки ушкоджень в ділянці голови вказують, що вони утворились від не менш ніж 5 (п`яти) травматичних дій (ударів) тупим предметом (предметами) з обмеженою поверхнею контакту. Дані судово-гістологічного дослідження (ступінь вираженості клітинної реакції) вказують, що комплекс ушкоджень, який сформував внутрішньочерепну травму, виник приблизно за 40-60 хвилин до настання смерті. Перегляд відеозапису з камери відеоспостереження свідчить, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий контактував обличчям, передньою поверхнею грудей, живота та кінцівок з необмеженою, тобто преважаючою поверхнею контакту (підлогою вестибюлю та ліфтової кабіни), ніяких активних дій, в тому числі захисного характеру, не вчиняв, ознак того, знаходиться в свідомості, не виявляв та з урахуванням результатів судово-токсикологічного дослідження, при якому в крові та субдуральній гематомі етиловий спирт та його ізомери не виявлені, слід вважати, що комплекс ушкоджень голови, який сформував внутрішньочерепну травму, утворився до подій, зафіксованих на переглянутому відеозапису. Таким чином, вказаним висновком експертами констатовано, що між діями ОСОБА_6 , які зафіксовані на відеозапису та смертю ОСОБА_10 причинно-наслідковий зв`язок не вбачається (т.2 а.с. 47-53).
Висновком судово-медичної експертизи № 88-2018/о від 31.08.2018 експертами додатково встановлено, що за даними розвитку трупних явищ, які визначались під час розтину трупа ОСОБА_10 , 28.01.2017, а саме: трупні плями, які вбачаються на задній та частково бокових поверхнях тіла, при дозованому триразовому натисканні на них о 13 год. 00 хв. в поперековій ділянці бліднуть та відновлюють своє забарвлення через 6 хвилин, трупне заклякання добре виражене у всіх звичайно досліджуваних групах м`язів, гнильні зміни відсутні, слід вважати, що від моменту настання смерті ОСОБА_10 до моменту дослідження трупних явищ пройшов період часу 8-12 годин. Таким чином, смерть настала в проміжок часу з 01 години до 05 години 28.01.2017. За даними судово-гістологічного дослідження усі ушкодження, з яких вилучався матеріал, спричинені за життєво за 30-40 хвилин до настання смерті потерпілого, про що свідчить відсутність клітинної реакції в зоні ушкоджень. Враховуючи однотипність мікроскопічних змін в зоні ушкоджень, слід вважати, що всі вони були спричинені в короткий проміжок часу, який визначається декількома десятками хвилин. Таким чином, крововилив в м`які тканини в зоні перелому грудини виник паралельно з іншими ушкодженнями голови і тулуба
Зважаючи на той факт, що крововилив в ділянці грудини по часу утворення співпадає з виникненням ушкоджень в ділянці голови, з одного боку, відсутність будь-якої реакції ОСОБА_10 на дії ОСОБА_6 , які зафіксовані на відеозапису з камери відеоспостереження в проміжок часу з 03:18:45 по 04:08:05 28.01.2017 року, з іншого боку, дає підстави вважати, що на момент нанесення ОСОБА_6 удару з невеликої амплітуди кулаком в ділянку грудей в проміжок часу з 03:27:40 по 03:28:00 та 4-х ударів відкритою долонею правої руки в ділянку задньої поверхні тіла (голову, шию, тулуб) в проміжок часу з 03:52:00 по 03:52:56 ОСОБА_10 був мертвим і дії ОСОБА_6 відбувались відносно трупа ОСОБА_10 ( т.2 а.с. 75-78).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано належних доказів, які б підтверджували причинний зв`язок між діянням обвинуваченого та наслідками у виді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в основу виправдувального вироку суду були покладені висновки комісійних судово-медичних експертиз №61-2018/0 від 21.05.2018, №88-2018/0 від 31.08.2018, які мають розбіжності між собою та з матеріалами кримінального провадження, а також не містять медичних критеріїв застосованих у дослідженні, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції в ході розгляду даного кримінального провадженнядослідив як висновок судово-медичної експертизи № 283/2 від 20.02.2017, так і висновки судово-медичних експертиз, призначених за клопотанням прокурора, та обґрунтовано надав перевагу саме їх висновкам, так як вони є належними, обґрунтованими, не викликають сумніві у їх правильності, проведені на підставі ухвал Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2018 та 04.07.2018 комісією експертів в приміщенні відділу комісійних СМЕ Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, за формою і змістом відповідають вимогам ч. 1, 2 ст. 102 КПК України, а також узгоджуються як між собою, так і з відеозаписом з камери розташованої на місці події та з показаннями свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо наявності у потерпілого на обличчі тілесних ушкоджень та кровотечі ще до подій, які відбувались біля ліфтової кабіни.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки судово-медичних експертиз №61-2018/0 від 21.05.2018 та №88-2018/0 від 31.08.2018 усунули неповноту первинної судово-медичної експертизи № 283/2 від 20.02.2017, оскільки при їх проведенні був досліджений відеозапис, на якому зафіксовані обставини контактування обвинуваченого та потерпілого, а також час, при яких ці події відбувались, що дозволило експертам дати вичерпні відповіді на порушені перед ними питання, у тому числі щодо можливості утворення наявних у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень від дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а також про наявність у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які утворилися до подій, які відбувались біля ліфтової кабіни та які зафіксовані на відеозаписі, а відтак твердження прокурора про те, що показання свідка ОСОБА_13 суперечать висновку первинної судово-медичної експертизи № 283/2 від 20.02.2017 щодо часу та наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, на переконання колегії суддів є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що судом першої інстанції не було враховано, що згідно показань свідка ОСОБА_12 у потерпілого о 17 год. 00 хв. 27.01.2017 не було видимих тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки такі показання свідка, суд першої інстанції перевірив з достатньою повнотою та обґрунтовано встановив, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, не є належними доказами наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_6 та наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , з чим погоджується і колегія суддів. Більш того, такі показання свідка ОСОБА_12 цілком узгоджуються з показаннями як обвинуваченого ОСОБА_6 так і свідка ОСОБА_13 , які вказували про наявність у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вже після 22год. 00 хв. 27.01.2017.
Що стосується доводів прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на його думку виразилася у безпідставному відхиленні місцевим судом заявленого ним клопотання про допит судово-медичних експертів та призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи без виходу до нарадчої кімнати, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, належним чином мотивував своє рішення у вироку суду та обґрунтовано дійшов висновку, що дві судово-медичні експертизи, які були проведені за клопотанням прокурора на підставі первинного висновку, є належними та обґрунтованими, не викликають сумнівів у їх правильності, містять вичерпні відповіді на порушені перед експертами питаннями, а також не суперечать іншим матеріалам справи, а навпаки цілком узгоджуються з ними, а тому підстави для задоволення клопотання прокурора були відсутні. Отже, відмова в задоволенні клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи та допит судово-медичних експертів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності проведення цих дій. Слід зазначити, що прокурором належним чином не обґрунтовано необхідність призначення повторної експертизи і в апеляційній інстанції, оскільки всі доводи прокурора, є аналогічні доводам клопотання заявленого ним в судовому засіданні суду першої інстанції і не містять даних, які б викликали у колегії суддів сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю, чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи.
Також, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів не знаходить порушень судом положень ст. ст. 332, 371 КПК України у зв`язку з ухваленням такого рішення без виходу до нарадчої кімнати.
Що стосується посилань прокурора на те, що під час проголошення виправдувального вироку 08.11.2019 щодо ОСОБА_6 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки згідно журналу судового засідання від 08.11.2019 учасники судового провадження, в тому числі і прокурор, на проголошення вироку не з`явились, а тому суд першої інстанції оголосив вирок без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.4 ст. 107 КПК України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 листопада 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4