Дата документу 31.03.2021 Справа № 334/7552/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/7552/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/776/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 31 березня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 187, ст. 257 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 за ст.257, ч.3,4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 за ст.257, ч.3,4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9,13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_14 за ст.257, ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 до двох місяців, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зокрема відносно ОСОБА_8 строком до 9 травня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, ступінь участі та кількість епізодів ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів на даний час не доведено. ОСОБА_8 не є організатором у вчиненні інкримінованих злочинів, він не притягається до відповідальності за ст. 263 КК України, наявність ознак банди із представлених на даний час суду доказів не доведена. Ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відсутні та стороною обвинувачення не доведені. Вказує про позитивні дані стосовно ОСОБА_8 , який має зареєстроване місце проживання де постійно мешкає, за час перебування в умовах СІЗО характеризується позитивно, переніс тяжку хворобу, стан його здоров`я погіршився, має на утриманні матір похилого віку та багато родичів, що свідчить про стійкість його соціальних зв`язків. Наміру переховуватися від суду не має, відповідні докази з боку сторони обвинувачення відсутні. Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені стороною захисту доводи щодо недоведеності ступеню участі і кількість епізодів ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України,не зменшилися, а тому виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання, зокрема, щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187 та ст.257 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів з конфіскацією майна, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і з застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання, зокрема, за ч. 4 ст. 187 та ст. 257 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років з конфіскацією майна у разі визнання останнього винним, вказує на обґрунтованість на даний час продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

Відсутність постійного джерела доходів, беззаперечні відомості про попередні притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки потерпілі та свідки судом не допитані, а тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих, свідків для можливого усунення в подальшому претензій будь-якого характеру з їх сторони, тим самим перешкодити кримінальному провадженню.

Крім цього, при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Отже, наявність ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Навіть зі спливом часу, враховуючи наведені вище обставини, раніше встановлені ризики по відношенню до особи обвинуваченого не втратили своєї актуальності.

Твердження сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання, позитивної характеристики з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», його задовільний стан здоров`я та наявність на утриманні матері похилого віку, не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, попре тривалість перебування обвинуваченого під вартою, у оскаржуваному рішенні об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 9 травня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4