Справа № 944/1624/21
Провадження №1-кп/944/837/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.04.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2021 року за № 0000114, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Шкло Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із середньою освітою, не працює, не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 статті 190 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 (прізвище змінено 19 лютого 2020 року, попереднє прізвище ОСОБА_6 ) 21 червня 2017 року звернувся в Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, із відміткою «Допомога на догляд (щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним)», зокрема, догляд за ОСОБА_7 , яка згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу № 256 від 19 червня 2017 року потребує постійного стороннього догляду, оскільки обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку. За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Управління праці та соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області від 12 липня 2017 року ОСОБА_8 призначено зазначену допомогу та письмово ознайомлено його, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсації та пільг, він зобов`язаний повідомити органи праці та соціального захисту населення. Однак ОСОБА_8 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1192 від 02 серпня 2000 року «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю 1 чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_7 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, 08 липня 2017 року, не повідомивши про це Управління праці та соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував до 23 липня 2017 року, відповідно, не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в розмірі 2462,19 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Також ОСОБА_4 (прізвище змінено 19 лютого 2020 року, попереднє прізвище ОСОБА_6 ), в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1192 від 02 серпня 2000 року «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_7 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно 15 червня 2018 року, не повідомивши про це Управління праці та соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував до 01 липня 2018 року, відповідно, не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами Управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в розмірі 963,99 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

25 березня 2021 року між прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.
В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначених кримінальних правопорушень та зобов`ячався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень, та за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України узгодили остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 гривень.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 також просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Також пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,
Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена обвинуваченим добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Суд з`ясував, що обвинувачений повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України.
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та підозрюваним угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому угодженого між сторонами покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень, та ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.
При цьому, суд враховує те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Зокрема, було внесено зміни до ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, згідно з якими посилена відповідальність за вказані правопорушення у виді штрафу та встановлено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів (ч. 1) та від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів (ч. 2). Водночас, даним Законом диспозицію ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України не було змінено.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Кримінального кодексу України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченого.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. ч. 1, 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, яка була чинною на момент вчинення ним кримінального правопорушення, а саме: у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень (ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України); у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень (ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст. ст. 394, 424, 468, 469, 471, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 березня 2021 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2021 року за № 0000114, між підозрюваним ОСОБА_4 і прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:
за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок;
за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- обвинуваченим і його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя Д.Б. Поворозник