Справа № 591/6829/20
Провадження № 1-кп/591/309/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Туркменістан, громадянина Туркменістану, студента 3-го курсу інженерно-технічного факультету Сумського національного аграрного університету, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2020 близько 05-04 год. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем BMW 520, н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3, 16.11, 31.4.5 Правил дорожнього руху України, а саме: зі встановленими на вказаному автомобілі на одну вісь шинами різних моделей з різним малюнком протектора рухався по вул.Миру, у напрямку Сумського державного університету, у м.Суми та при наближенні до перехрестя з вул.Охтирська, яка є головною дорогою, знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на перехрестя з головною дорогою і не надав переваги у русі автомобілю ГАЗ 3302 СПГ, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який в цей час рухався по вул.Охтирська в напрямку вул.Харківська, що призвело до зіткнення та перекидання автомобіля ГАЗ.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: розтрощення голови (порушення цілісності головного мозку з витисненням, відкрита черепно-мозкова травма з множинними переломами лівої та правої скроневих кісток, мозаїчним переломом лобної кістки, рани лівої скроневої ділянки), перелом 3-7 ребер ліворуч, відкритий перелом правої плечової кістки, відкритий перелом заплеснових кісток правої кісті, множинні садна задньої поверхні правого плеча, від яких помер на місті пригоди.

Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п.16.11 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час він рухався по вул.Миру у м.Суми на належному йому автомобілі BMW 520, та, не побачив, що вул.Охтирська є головною дорогою з двостороннім рухом, як і не бачив знаку «Дати дорогу», тому виїхав на неї, не надавши переваги автомобілю ГАЗ, яким керував потерпілий, внаслідок чого автомобіль ГАЗ перекинувся, потерпілий отримав зазначені у обвинувальному акті травми, від яких помер на місті ДТП.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: п.16.11 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення його автомобіля з автомобілем потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок чого останньому спричинено тілесні ушкодження, від яких останній помер.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховую те, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий необережний злочин.

До пом`якшуючих обставин слід віднести активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке виразилось у визнанні ОСОБА_5 : факту вчинення злочинних дій, своєї провини у вчиненому злочині, негативних наслідків злочину для потерпілих, жаль з приводу цього, яку він висловлював потерпілим у судовому засіданні та намаганні обвинуваченого відшкодувати завдані злочином збитки, відшкодувавши 10 тисяч доларів США в рахунок завданої матеріальної та моральної шкоди.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_5 є не судимою особою, студент, за місцем фактичного проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває.

Але, вказані позитивні дані про особу обвинуваченого та вжиті ним заходи щодо потерпілих є недостатніми для застосування до ОСОБА_5 положень ст.ст.69,75 КК України, водночас дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у мінімальній межі, передбаченій санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у справі подано цивільний позов, який вони уточнювали та просили:

1)стягнути на користь ОСОБА_8 :

- з відповідача ПАТ «УПСК» - 56676 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 3000,00 грн. витрат на поховання та 51 441,00 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- з відповідача ОСОБА_5 830 538,80 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 45265 грн. витрат на поховання, поминання та організацію поминального обіду;

2) стягнути на користь ОСОБА_9 з відповідача ОСОБА_5 887 214,80 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Мотивували вказані вимоги тим, що ОСОБА_11 , який загинув під час ДТП, що сталась з вини ОСОБА_5 , був сином для ОСОБА_8 та рідним братом для ОСОБА_9 . Понесені на поховання і поминання витрати підтверджено доданими до позову доказами. Вони звертались до страхової компанії із відповідною заявою про страхове відшкодування, проте так коштів і не отримали. Тому просили стягнути понесені ними витрати на поховання та поминання, а також на спорудження нагробного пам`ятника з відповідачів з урахуванням вимог ЦК та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, зазначали, що неможливо виміряти біль матері, що втратила сина, та сестри, що втратила брата, що з моменту, як вони дізнались про смерть ОСОБА_11 , вони несуть моральні страждання, докладають зусилля у повсякденному житті, відчувають емоційний біль, зазнають значних моральних страждань, які призводять до порушення звичайного їх життя, до погіршення стану здоров`я, до зменшення активності. За таких обставин, з огляду на тяжкість моральних страждань та емоційних переживань, беручи до уваги неможливість повернення до нормального життя, постійне їх хвилювання, втрату спокою позивачі вважають обґрунтованими стягнення на користь кожної по 1 млн. грн. моральних збитків.

У судовому засіданні цивільні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підтримали у повному обсязі, а щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що у розмір заявленої моральної шкоди в уточненій заяві не враховано суму, яку обвинувачений сплатив їм безпосередньо перед судовим засіданням. Тому, просили суд зменшити суму стягнення в рахунок погашення моральної шкодив уточненій заяві ще на 2 тис. доларів США по курсу на день сплати.

Крім того, ОСОБА_8 суду пояснила, що її син ОСОБА_11 разом з родиною (дружиною та двома дітьми), а також ще двоє її дітей син та донька ОСОБА_9 проживали у одному будинку однією родиною. Напередодні ДТП, ввечері, близько 23 години її син ОСОБА_11 пішов на роботу, а вранці, близько 5 години ранку, на її мобільний телефон зателефонував слідчий та повідомив про загибель її сина. Така звістка та факт загибелі сина змінили її життя, бо «вирвали» їй серце і душу. Її загиблий син був «золотою» дитиною, допомагав їй, підтримував її матеріально. На даний час дуже важко жити без нього. Також зазначала, що ОСОБА_5 дав їй 4 тисячі доларів, а потім ще 2 тисячі доларів США у рахунок відшкодування завданих збитків, проте, слова пробачення сказав тільки ті, які йому говорив казати захисник.

ОСОБА_9 суду розповіла, що ОСОБА_11 був для неї не тільки братом, а й другом та дуже дорогою людиною. Після його загибелі вона кожного дня думає про нього, бо раніше він її підтримував у всьому, вислуховував, давав поради, а зараз у її житті немає такої людини. Вона дуже погано себе почуває, у неї немає бажань, її нічого не радує. Також зазначала, що вона проживає з мамою та молодшим братом у одному будинку і до загибелі з ними проживав і її старший брат ОСОБА_11 . Крім того, підтвердила, що ОСОБА_5 дав їй 4 тисячі доларів у рахунок відшкодування завданих збитків. Водночас, слова пробачення він казав при зустрічі тільки ті, які йому говорив захисник.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 у письмовому відзиві та у судовому засіданні визнав вимоги позову частково, зазначаючи, що на даний час він відшкодував моральні збитки потерпілим, а саме: 8 тисяч доларів США (по 4 тис. доларів кожній з потерпілих), а потім ще 2 тисячі доларів США, що підтверджується наданими суду розписками. Щодо суми заявленого позову в частині названих сум моральних та матеріальних збитків, то вважає такі суми завищеними. Він, будучи студентом, назбирав коштів скільки зміг, а сплатити названі у позові суми він не має змоги. За таких обставин, просив постановити рішення щодо цивільного позову з урахуванням обставини сплати 10 000 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим, а також, враховуючи, що його відповідальність під час ДТП була застрахована у страховій компанії ПРАТ СК «УПСК»

Представник відповідача ПРАТ «УПСК» у надісланому відзиві просив залишити позов ОСОБА_8 до ПрАТ «УПСК» без розгляду, у зв`язку з тим, що: по-перше, ст.128 КПК України не передбачає можливості пред`явлення цивільного позову потерпілим до юридичної особи, яка не несе за законом цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діями обвинуваченого, а на підставі договору (страхового полісу) у разі настання страхового випадку відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну потерпілої особи. По-друге, пред`явлення позову до ПрАТ є передчасним, оскільки ДТП, внаслідок якої ОСОБА_8 було заподіяно шкоду, пов`язану із смертю сина, розглядається у кримінальному провадженні, і перебіг строку для прийняття рішення про здійснення Позивачці страхового відшкодування та його виплати призупиняється до дати, коли Страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. По-третє, ОСОБА_8 не надано доказів, що вона єдина особа, яка має право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд, вислухавши учасників процесу, дійшов таких висновків.

1.Не підлягає задоволенню вимога представника відповідача ПрАТ «УПСК» про залишення позову ОСОБА_8 без розгляду, оскільки така вимога не ґрунтується нормах чинного законодавства.

Так, відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадках виправдання обвинуваченого (ч. 3 ст. 129 КПК України) або неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 КПК України).

Враховуючи зазначені положення КПК, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 28.03.2019, по справі 588/678/17, зазначив, що залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду за відсутності підстав, передбачених ст. 129 КПК, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

За таких обставин, беручи до уваги положення чинного КПК та судову практику, зважаючи на відсутність обставин визначених ч.3 ст.129, ч.1 ст.326 КПК України, в даному випадку відсутні підстави для залишення позову без розгляду, водночас, з огляду на ухвалення обвинувального вироку, наявні підстави згідно ч.1 ст.129 КПК України для вирішення такого позову.

2. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача ПрАТ «УПСК» про передчасність поданого ОСОБА_8 позову та виникнення у страховика зобов`язання на відшкодування шкоди тільки після подання заяви про страхове відшкодування чи після набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

Так, з доданих до позову документів вбачається, що ОСОБА_8 зверталась із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «УПСК» ще 22.09.2020 року, але до цього часу страхове відшкодування виплачено їй не було.

Крім того, звернення чи не звернення потерпілої ОСОБА_8 безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає реалізації нею свого права на подачу позову і вирішення питання відшкодування шкоди у судовому порядку.

Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон «Про ОСЦПВВНТЗ»)

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_11 помер, а його мати потерпіла ОСОБА_8 - пред`явила цивільний позов до ПРАТ «УПСК» як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_5 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.91).

Тобто, між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час, між обвинуваченим та страховою компанією ПРАТ «УПСК» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядку.

Положеннями статті 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

При цьому, визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

Таким чином, твердженнями представника відповідача ПрАТ «УПСК» про передчасність поданого ОСОБА_8 позову є необґрунтованими.

3. Суд вважає, що під час судового розгляду сторона позивача довела належними і допустимими доказами те, що ОСОБА_8 , як мати загиблого у ДТП сина, має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем ПрАТ «УПСК», а також, що розмір заявленої у позові суми такого відшкодування до страхової компанії ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Зокрема, згідно з п.27.3 ст. 27 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

В даному випадку у судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_8 є матір`ю загиблого ОСОБА_11 . За життя ОСОБА_11 мав цивільну дружину та двох дітей, у свідоцтві про народження яких він не був записаний батьком.

За таких обставин позивач ОСОБА_8 є єдиною особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень п.27.3 ст. 27 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ».

Крім того, оскільки станом на дату ДТП (23.08.2020 року) мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала 4723,00 грн., то з огляду на норми п.27.3 ст. 27 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» з ПРАТ «УПСК» на користь ОСОБА_8 необхідно стягнути 56 676,00 грн. (12 х 4723).

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з ПрАТ «УПСК» на її користь моральної шкоди в розмірі 56 676,00 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

4. Суд вважає обґрунтованим позов ОСОБА_8 в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» на її користь витрат на поховання у розмірі 3000,00 грн., а також на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 51 441,00 грн.

Так, згідно з п. 27.4 ст. 27 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

При цьому, відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У даному випадку, згідно договору-замовленню про надання ритуальних послуг, передбачених Мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, необхідних для організації поховання від 24.08.2020 року позивач ОСОБА_8 сплатила витрати на поховання свого сина ОСОБА_11 , що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 24.08.2020 (а.с. 88).

Крім того, згідно заказу №208/5, договору від 11.06.2021 та квитанцій до прибуткового ордеру від 11.06.2021 та від 02.08.2021 року ОСОБА_8 понесла витрати на загальну суму 51 441,00 грн. на спорудження надгробного пам`ятника для свого померлого сина ОСОБА_11 .

Вказані суми не перевищили 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку, а саме: не перевищили суму 56 676,00 грн. (4723 х 12)

За таких обставин, є підстави для задоволення позову ОСОБА_8 до ПрАТ «УПСК» щодо стягнення витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

5. Вирішуючи питання позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_12 на їх користь моральної шкоди, суд виходить з такого.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 є матір`ю загиблого ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 його сестрою. Крім того, відповідно до доданих довідок, а також наданих у суді показів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та загиблий ОСОБА_11 проживали однією сім`єю.

Тож визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, а також те, що втрата сина і брата викликала суттєві зміни у життя позивачок: ОСОБА_9 постійно відчуває негативні хвилювання, постійно згадує брата, біль цієї втрати, емоційні реакції та згадування, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, відірваність від активного життя; ОСОБА_8 відчула розпач під час поховання і до цього часу не може змиритись з втратою сина, не може усвідомити того, що не зможе його побачити. Саме емоційний біль втрати сина і брата, значні моральні страждання призводять до допущення звичного життя позивачів, до погіршення здоров`я, зменшення активності.

Також суд при визначенні розміру відшкодування потерпілим моральної шкоди враховує вимоги розумності і справедливості, а також позицію відповідача/обвинуваченого і часткову сплату ним коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, а тому вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню і з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн., а на користь ОСОБА_9 600 000,00 грн.

6. Суд вважає необґрунтованими вимоги позову щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрат на поминання, організацію поминального обіду у розмірі 45265 грн., оскільки витрати, пов`язані з проведенням поминальних обідів, не належать до витрат на поховання та не підлягають відшкодуванню при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні.

До такого висновку суд доходить з огляду на ч.1 ст.1201 ЦК України, згідно якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати, а також з огляду на положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до якої поховання померлого-це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Більше того, зі змісту абзаців 8, 9 та 10 статті другої вказаного Закону випливає, що церемонія поминання та церемонія поховання є зовсім різними поняттями.

Водночас, необґрунтованим є посилання представника позивача у позові на п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», оскільки і у вказаному пункті судову практику орієнтовано на відшкодування ритуальних послуг і обрядів як витрат на поховання, а не поминання.

Відповідно до вищезазначених положень витрати на суму 45265,00 грн, пов`язані з проведенням поминального обіду, не належать до витрат на поховання, а тому у задоволенні вимог позову у цій частині слід відмовити, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.

6. Що стосується питання відшкодування витрат, понесених потерпілими на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і адвокатом ОСОБА_10 було укладено договори про надання останнім правової допомоги (а.с.22,87). Упродовж досудового розслідування та судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілих. Представник потерпілих звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а також заявою про збільшення позовних вимог, писав відповідь на відзив та пояснення, подав клопотання про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу з додатками до договорів, а також розрахунок витрат та квитанції про сплату потерпілими таких витрат (а.с. 82-84,147-150,161-167).

При цьому сторона захисту у судових засіданнях та письмово не навела будь-яких аргументів про неспівмірність витрат, понесених потерпілими на правову допомогу, а також щодо розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Таким чином, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає стягненню розмір понесених ними витрат на правову допомогу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт та вирішити долю речових доказів.

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_5 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експерта у справі, на суму 18960,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня затримання для відбування покарання.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та Приватного акціонерного товариства «Української пожежно-страхової компанії» задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Української пожежно-страхової компанії» на користь ОСОБА_13 56 676,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3000,00 грн. витрат на поховання, а також 51 441,00 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 600 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 33000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 700 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 37800,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 18960,20 грн.

Скасувати арешт з речових доказів, а їх долю вирішити таким чином:

-автомобіль BMW 520, н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на території Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м.Суми, вул.Чернігівська,16 «а» -після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;

-автомобіль ГАЗ 3302 СПГ, н.з. НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_14 ,-після набрання вироком законної сили вважати повернутим його законному володільцю - ОСОБА_14 ;

-оптичний диск з відеозаписом від 23.08.2020 року після набрання вироком законної сили залишитись зберігатись в матеріалах кримінального провадження №0002445.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1