Справа № 385/460/20
ВИРОК

іменем України

22.04.2021 рокум. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Благовіщенське Кіровоградської області кримінальне провадження №0000010 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Котовка Гайворонського району Кіровоградської області, громадянки України, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні має трьох дітей, двоє з яких є інвалідами з дитинства, яка працює молодшою медичною сестрою в КНП «Гайворонська ЦРЛ» Гайворонської районної ради, яка на даний момент перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, яка має середню освіту, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин:

Відповідно до п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. 31.4.5 Колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора - для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів), забороняє експлуатацію транспортного засобу;

Відповідно до п.п.б) п. 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.2 Правил дорожнього руху України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Відповідно до п.19.3 Правил дорожнього руху України у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

06 січня 2020 близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_4 , достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, яка виражалась у встановленні на задню вісь шин різних моделей з різними малюнками протектора, в порушення вимог п. 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) керувала автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 . Рухаючись на відстані 253,8 м від с. Солгутове Гайворонського району Кіровоградської області, на автодорозі сполученням «Гайворон - Солгутове» на території Гайворонського району зі сторони м.Гайворон в напрямку с.Солгутове. При цьому проявила особисту неуважність і недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху та порушила вимоги п. 2.3 (б) ПДР України, легковажно сподіваючись на відвернення будь-яких негативних наслідків, не врахувала обмежену видимість проїзної частини, що обумовлено темною порою доби, не обрала безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, що передбачено п. 12.2 ПДР України, тож в момент зустрічного роз`їзду з невстановленим транспортним засобом, будучи засліпленою світлом його фар, не зменшила швидкість руху керованого нею автомобіля аж до його зупинки, чим порушила вимоги п. 19.3 ПДР України, в результаті чого, на відстані 253,8 м від с. Солгутове на автодорозі сполученням «Гайворон - Солгутове» допустила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який, рухаючись в зустрічному напрямку щодо напрямку руху останньої, по її смузі руху праворуч від себе котив по проїзній частині велосипед, впритул біля краю проїзної частини.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому обох гілок лонної кістки зліва з розходженням кісток тазу, розриву крижово- клубного з`єднання справа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №19 від 07.02.2020 року відносяться до середнього ступеню тяжкості; та ЗЧМТ, струс головного мозку, забійної рани верхньої губи та закритого перелому кісток носа, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, зазначених у висунутому їй у обвинуваченні, визнала повністю. Суду пояснила, що вона проживає у с.Покровське Гайворонського району і часто їздить до м.Гайворон. 06.01.2020 року близько 21 год. 40 хв. вона їхала з міста Гайворон додому власним автомобілем ВАЗ 21093. Переїхавши мостом через річку Південний Буг почала їхати під гору. У цей час була тимчасово зненацька засліплена світлом фар зустрічного автомобіля і тому на деякий час нічого не могла бачити, однак, не зупинившись, продовжила рух. Почула удар автомобіля. Вийшовши, побачила потерпілого, якого вона збила, та його велосипед. Відшкодувала потерпілому більшу частину заявленої ним матеріальної шкоди 24000 грн. Висловила розкаяння у вчиненому.

Враховуючи покази обвинуваченої, те, що вона не оспорює вказані в обвинувальному акті фактичні обставини справи, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду відсутні сумніви в добровільності та правдивості її позиції, тому, відповідно ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням даних, які характеризують її особу, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечили.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки в результаті судового слідства доведено факт порушення обвинуваченою, яка керувала транспортним засобом, правил дорожнього руху, наслідком якого стало спричинило середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданого збитку.

Суд приходить до висновку про щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, виходячи з того, що обвинувачена беззаперечно визнала свою провину у вчиненому правопорушенні, висловила жаль з приводу вчиненого.

Суд приходить до висновку про активне сприяння обвинуваченої розкриттю правопорушення, виходячи з того, що вона надала органам досудового слідства, суду допомогу в установленні невідомих їм обставин справи щодо вчинення нею кримінального правопорушення - зокрема про подію ДТП.

Суд приходить до висновку про часткове відшкодування обвинуваченою завданого збитку з огляду на заяви обвинуваченої та потерпілого про це.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Обвинувачена ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи, на обліку психіатра, нарколога не перебуває, є не судимою, працює молодшою медичною сестрою в КНП «Гайворонська ЦРЛ» Гайворонської районної ради, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, на утриманні має трьох дітей, двоє з яких є інвалідами з дитинства, має середню освіту, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обвинуваченій повинно бути призначене передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу.

При призначенні покарання суд керується вимогами ч.1 ст.5 КК України, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Зважаючи на збільшення розміру штрафу у санкції ч.1 ст.286 КК України, штраф обвинуваченій повинен бути призначений у розмірі, що діяв станом на день вчинення кримінального проступку - 06.01.2020 року.

Суд приходить до висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на пом`якшуючі покарання обставини, дані, які характеризують особу обвинуваченого, те, що у зв`язку з роботою та для лікування дітей їй потрібно їздити автомобілем.

Вирішуючи питання про те, чи підлягають задоволенню пред`явлені цивільні позови, на чию користь та в якому розмірі, суд виходить із такого:

Виходячи з встановлених судом наведених вище обставин справи, суд вважає обґрунтованим заявлений позов про підстави та розмір стягнення з ОСОБА_4 витрат на лікування потерпілого від злочину. Зважаючи на часткове відшкодування обвинуваченою матеріальних збитків цивільний позов підлягає частковому задоволенню - у частині, що перевищує розмір відшкодованих збитків тобто на 5525 грн. 06 коп.
Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд вважає доведеним факт спричинення ОСОБА_4 моральних страждань ОСОБА_6 , від спричинення йому тілесних ушкоджень, фізичного болю. Зважаючи на характер допущеного щодо потерпілого правопорушення, глибину душевних страждань, ступень вини обвинуваченої, враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого 15000 грн. 00 коп.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.
Процесуальні витрати по справі становлять 4905 грн. 89 коп. і складаються з витрат на проведення експертиз:

-1570,10 грн., у зв`язку із проведенням судової інженерно-транспортно: експертизи за експертною спеціальністю 10.2 Дослідження технічного стану транспортних засобів (висновок експерта № 30 від 16.01.2020);

-2355,15 грн., у зв`язку із проведенням судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «транспортно-трасологічні дослідження» (висновок експерта №31 від 24.01.2020);

-980,64 грн., у зв`язку із проведенням судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи обставин ДТП (висновок експерта №693/20-27 від 21.02.2020).

Відповідно до ст.124 КПК України вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Арешт автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипеда зеленого кольору підлягає зняттю, як такий, що виконав своє призначення.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України:
-Легковий автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає поверненню ОСОБА_4 , як власниці.

-Велосипед зеленого кольору підлягає поверненню ОСОБА_6 як власнику.

У зв`язку із тим, що на досудовому слідстві міра запобіжного заходу не обиралась, підстав для обрання міри запобіжного заходу в судовому засіданні не вбачається.
Керуючись ч.1 ст.5 КК України, ч.5 ст.128, ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому звинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та призначити їх покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
Арешт автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипеда зеленого кольору, накладний ухвалою від 08.01.2020 року слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області скасувати.

Речові докази по справі:
-Легковий автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 як власниці.

-Велосипед зеленого кольору повернути ОСОБА_6 як власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз 4905 (чотири тисячі дев`тсот п`ять) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5526 (п`ять тисяч п`тсот двадцять шість) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Ульяновський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України.
Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1