Справа № 507/64/21
Провадження № 1-кп/507/23/2021
Номер рядка звіту 93
В И Р О К
03.03.2021 рокусмт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Любашівка Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, на утриманні має малолітню дитину, раніше судима 23.11.2020 року Любашівським судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень,
про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , в період з 06 по 09 листопада 2020 року перебувала в гостях по запрошенню в домоволодінні знайомого - ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 .
09 листопада 2020 року у ранковий час до будинку ОСОБА_5 приїхала у гості його сестра ОСОБА_6 , яка у одній з кімнат будинку залишила свою сумочку, де окрім інших речей знаходились грошові кошти.
У той же день близько 09:00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи за вищевказаною адресою, в одній із кімнат будинку, в результаті раптово- виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення грошових коштів належних ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, переконавшись що її дії залишаються ніким не помічені, адже в той час в тій кімнаті будинку більше нікого не було, шляхом вільного доступу із жіночої сумки належної ОСОБА_6 , повторно таємно викрала грошові кошти в сумі 900 гривень, чим спричинила ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму, а викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд.
Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 , винною у вчиненні протиправних дій визнала себе повністю, щиро розкаялася, пояснила, що потерпілій шкоду відшкодувала повністю та зокрема розповіла, що вона перебувала в гостях у знайомого - ОСОБА_5 та із сумочки, яка перебувала в одній із кімнат викрала гроші в сумі 900 грн., які належали сестрі ОСОБА_5 ОСОБА_7 .
Потерпіла - згідно заяви просила кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 розглянути у її відсутність, претензій не має, так як викрадені гроші вона повернула (а.с.29).
Обвинувачена окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнала кваліфікацію своїх дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченою своєї вини в скоєні злочину, визнання нею кваліфікації її дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченої, показання якої
відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються та дослідженням документів, що її характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також їм зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст..65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка є громадянкою України, раніше судима, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружена, має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться. Поряд із тим, суд враховує пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин.
Так, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає: добровільне відшкодування заподіяної шкоди, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.
Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено. При цьому, суд не визнає обтяжуючою обставиною, вчинення кримінального правопорушення повторно, як-то зазначено в обвинувальному акті, оскільки повторність є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення.
Також суд враховує, що до ОСОБА_3 не може бути застосовано покарання у виді арешту та обмеження волі, оскільки вона має малолітню дитину 2018 року народження, а отже ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Верховний Суд у постанові від 3 квітня 2019 року справа № 756/2336/17-к , провадження № 51-8492км18 дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.
Більше того, з огляду на положення статей 70, 71, 75 КК України Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом за наявності сукупності злочинів або сукупності вироків, інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням може бути застосований (за наявності відповідних підстав) лише після призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та/або сукупністю вироків.
Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, суд враховує поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, її щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та приймає до уваги те, що ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину, в добровільному порядку відшкодувала потерпілій заподіяну шкоду, з огляду на що остання не має до обвинуваченої будь-яких претензій. За таких обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за можливим застосувати ст.75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, із випробуванням. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_3 не обирався, підстав для його обрання не має.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази , процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
Визнати винною ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити її покарання - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засідання.

Суддя: ОСОБА_1