ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/435/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/254/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження № 0000411 від 18 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області області від 01 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000411 від 18 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України повергнуто прокурору.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевим судом зазначено, що при проведенні досудового розслідування слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області не були проведені ряд слідчих дій, в яких не було визнано усіх учасників ДТП, що мала місце 18 серпня 2018 року, які зазнали тілесних ушкоджень, потерпілими. Зокрема, судом звернуто увагу, що в обвинувальному акті вказано лише п`ять потерпілих, в той час як у рапорті чергового від 18 серпня 20218 року на ім`я т.в.о начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області зазначено тринадцять постраждалих осіб. Відповідно, не було призначено та проведено судово-медичних експертиз з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень усіх постраждалих та інших необхідних слідчих дій, які мають суттєве значення для вірної кваліфікації дій обвинуваченого.

Узагальнюючи свої висновки, суд першої інстанції задовольнив скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на бездіяльність слідчого та прокурора в кримінальному провадженні, дійшов виноску про необхідність проведення додаткових слідчих дій у даному провадженні, в тому числі вирішити питання щодо визнання потерпілими постраждалих у ДТП осіб, у зв`язку з чим прийняв рішення про повернення прокурору обвинувального акту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає, ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 р. незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Вважає, що суд помилково прийшов до всиновку про порушення при складанні обвинувального акту норм п.7 ч.2 ст.291 КПК України, а саме не зазначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, так як така шкода зазначена.

Звертає увагу, що в обвинувальному акті чітко вказана кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 , а також викладено всі обставини вчинення кримінального правопорушення, які впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого та вказують на винність особи.

На думку апелянта, в обвинувальному акті також зазначено усіх потерпілих, яким спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, що є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не наводить мотивів чому інші особи повинні бути визнані потерпілими у даному кримінальним провадженні та чому кваліфікація дій обвинуваченого неправильна.

Стверджує про безпідставність висновку місцевого суду про те, що органом досудового розслідування не було призначено та проведено судово-медичні експертизи щодо 8 з 13 пасажирів, що потрапили в ДТП, оскільки такі експертизи проведено, а їх реквізити наведено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Вважає, що наведені судом мотиви повернення прокурору обвинувального акту суперечать вимогам ст.314 КПКУкраїни, оскільки суд не вправі давати вказівки прокурору, які саме фактичні обставини він повинен встановлювати в обвинувальному акті.

Просить скасувати ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000411 від 18 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, прокурору і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, навів аналогічні, викладеним у ній, мотиви і просить скасувати оскаржувану ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року та повернути обвинувальний акт до того ж до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання; представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , який рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зімни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 від 18 серпня 2018 року відносно ОСОБА_10 , дає підстави колегії суддів для висновку, що органом досудового слідства дотримано вимог положень ст.291 КПК України, яка регламентує вимоги до обвинувального акту, що направляється до суду, а наведені в ухвалі суду першої інстанції недоліки вказаного процесуального документу не можуть бути підставою повернення його прокурору.

Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що форма і зміст обвинувального акту відповідають вимогам ст.291 КПК України, оскільки у ньому викладені і предметно визначені дії обвинуваченого в обсязі та формулюванні, достатньому для повного розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення та зіставлення його фактичної складової з юридичною формулою.

Зокрема, в обвинувальному акті вказана кваліфікація дії обвинуваченого ОСОБА_10 , які вимоги правил дорожнього руху ним порушено, а також у якому причинному зв`язку вказані порушення перебувають із заподіянням потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Так, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.

Не заходять свого підтвердження висновки місцевого суду щодо необхідності визнати потерпілими всіх учасників ДТП, що мала місце 18 серпня 2018 року за участі транспортних засобів Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 та Volksvagen LT, д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно диспозиції ч.1 ст.286 КК України обов`язковою умовою кримінальної відповідальності за вказаною правовою нормою є заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, згідно висновків проведених судово-медичних експертиз, такими особами, які внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості є ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ..

Вказані особи визнані потерпілими у вказаному кримінальному упровадженні.

Відповідально до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Процесуального статусу потерпілого така особа набуває з моменту подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до слідчого, прокурора.

Згідно приписів ч.3. ст.55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то положення ч.7 ст.55 КПК України наділяють правом слідчого, прокурор, суд визнати особу потерпілою, проте лише лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

В матеріалах провадження відсутні відомості про те, що інші особи, в тому числі ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , які ініціювали питання щодо повернення обвинувального акту, подавали заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення до слідчого, прокурора, а також, що їм було відмовлено у задоволенні таких заяв і наданні статусу потерпілого.

З огляду на ці обставини, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.303 КПК України, якою керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення про повернення обвинувального акту, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, а п,6 ч.1 ст.303 КПК України передбачено оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора при застуванні заходів безпеки.

Проте, в ухвалі суду першої інстанції, яку оскаржує прокурор, як і в матеріалах провадження відсутні відомості, що ОСОБА_17 чи ОСОБА_12 оскаржували рішення прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, визначеному п.п.5, 6 ч.1 ст.303 КПК України, що могло б бути підставою розглядати їх доводи про необхідність визнання їх потерпілими та повернення з цих підстав обвинувального акут прокурору.

Окрім того, виходячи зі змісту ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно правилами ст.ст.314-316 КПК України, це скарги, які були подані під час досудового розслідування і не могли бути розглянуті в порядку ст.303 КПК України.

Однак, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000411 від 18 серпня 2018 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, надійшов на розгляд до суду першої інстанції 01 березня 2019 року, а скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, які Лановецький районний суд задовольнив за наслідками проведеного підготовчого судового засіданні, подані до суду 26 листопада 2020 року та 02 грудня 2020 року. (т.1 а. п.16, т.2 а. п.162, 203)

Не знаходить свого підтвердження висновок місцевого суду, що не відносно усіх постраждалих в ДТП було проведено судово-медичні експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки це спростовується реєстром матеріалів досудового розслідування, у якому зазначені висновки усіх судово-медичних експертиз проведених у даному кримінальному упровадженні.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року кримінальне провадження № 0000411 від 18 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_10 , за ч.1 ст.286 КК України, під час підготовчого судового засідання було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, що також залишилось поза увагою Лановецького районного суду при ухваленні рішення про повернення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні прокурору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що таких порушень при складенні обвинувального акту, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України до розгляду, допущено не було.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що вищевказана ухвала Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000411 від 18 серпня 2018 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження до суду першої інстанції для виконання вимог КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 від 18 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасувати з призначенням нового судового розгляду у Лановецькому районному суді Тернопільської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді