Справа №575/937/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/82/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області, від 27 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 22 травня 2019 року Великописарівським районним судом Сумської обл. за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

обвинувачений за ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 657 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 6000 грн.

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України, ставить питання про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі ставив питання про скасування ухваленого відносно ОСОБА_8 вироку суду та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 657 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 6000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги законний представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 вказувала, що всі витрати на лікування та медичний огляд потерпілого підтверджуються належними доказами фіскальними чеками. При цьому, всі ці витрати знаходяться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями завданими потерпілому обвинуваченим.

На думку законного представника, суд поза увагою залишив те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого у потерпілого був зірваний золотий ланцюжок з ладанкою вартістю 26800 грн., що доводиться й наявністю травм на шиї у потерпілого ОСОБА_9 .

Не погоджується законний представник й з розміром моральної шкоди визначеної судом, на думку представника, визначений розмір не відповідає ступеню страждань та отриманим психологічним травмам.

Посилаючись на такі обставини законний представник потерпілого просила ухвалити нове рішення про задоволення цивільного позову в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в особі законного представника ОСОБА_10 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 29651,65 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 150000 грн.

Прокурор свої апеляційні вимоги обґрунтовував тим, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Звертав увагу прокурор й на те, що при кваліфікації дій за ч. 1 ст. 122 КК України мають враховуватись наслідки які настали від протиправних дій і при цьому умисел на завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості може бути, як прямим, так і не прямим.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

До початку апеляційну перегляду від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 надійшла заява про відмову від апеляційної скарги, а тому апеляційний розгляд проведено лише щодо апеляційної скарги законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 .

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 12 липня 2019 року близько 21-00 год., перебуваючи на залізничній станції «Козацьке» в смт. Кириківка Великописарівського району Сумської області, вчинив сварку з неповнолітнім ОСОБА_9 . Під час сварки обвинувачений ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень і невизначеної шкоди здоров`ю, наніс потерпілому ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в область лівого вуха, в результаті чого впав на землю, а ОСОБА_8 наступив правою стопою на його ліву кисть.

У результаті вищевказаних дій обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв вушної раковини ліворуч, забою /гематоми лівої вушної раковини, гематоми правого великого грудного м`язу, гематоми (лінійна) задньої поверхні шиї, які за висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження, а також спричинив тілесне ушкодження у вигляді косо поперечного перелому основи проксимальної (I) фаланги першого пальця без зміщення, яке не являється небезпечним для життя і згідно з п.2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У ході судового розгляду суд дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.

Свої висновки суд мотивував тим, що у ході судового розгляду не було добуто достовірних, належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували, що саме обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 умисно тілесне ушкодження у вигляді косо поперечного перелому основи проксимальної (1) фаланги першого пальця без зміщення, а як слідує з висновку судово-медичної експертизи про механізм заподіяння даних тілесних ушкоджень, то вони могли утворитися в інший спосіб, а тому відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України.

До початку апеляційного перегляду від законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 надійшли заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які проти вимог апеляційної скарги законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 заперечили, думки прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги представника потерпілого також заперечила, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, є правильною.

Враховуючи те, що вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюють, тому виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Ухвалюючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений потерпілим ОСОБА_9 та його законним представником ОСОБА_10 цивільний позов на суму 150000,00 гривень в рахунок заподіяної моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню на суму 6000,00 гривень, оскільки саме в такому розмірі потерпілому заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, так як вказаний її розмір у 6000, 00 грн. є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий у результаті заподіяння йому тілесних ушкодження обвинуваченим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з розміром грошового відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 та не вбачає підстав для його збільшення, так як він встановлений з урахуванням всіх обставин справи та вимог закону, з дотриманням засад розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_12 відносно того, що визначений розмір не відповідає ступеню страждань та отриманим психологічним травмам, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на доказах.

Всі обставини на які посилається представник потерпілого ОСОБА_10 , зокрема, фізичні та моральні страждання, які потерпілий отримав у результаті вчинених обвинуваченим протиправних дій, були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягненню.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції позов законного представника потерпілого в цій частині задовольнив частково, а саме ухвалив стягнути з відповідача 157,00 гривень на лікування потерпілого, та стягнути витрати, понесені позивачем на поїздки до слідчого, прокурора та лікарів в розмірі заявленої суми 500,00 гривень, виходячи з того, що законним представником ОСОБА_9 ОСОБА_10 було надано чеки на придбання ліків, зі змісту яких не зрозуміло, кому саме ліки були продані та чи призначалися вказані ліки лікарем.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину , що внаслідок протиправних дій обвинуваченого у потерпілого був зірваний золотий ланцюжок з ладанкою вартістю 26800 грн., що доводиться й наявністю травм на шиї у потерпілого ОСОБА_9 і тому і ця сума також підлягає стягненню, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки та обставина , що у неповнолітнього потерпілого в момент бійки з обвинуваченим ОСОБА_8 був золотий ланцюжок з ладанкою вартістю 26800 грн.,жодними доказами не доведено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вказані доводи законного представника ОСОБА_10 колегія суддів з апеляційними вимогами погодитись не може, оскільки рахуючи розмір збитків, суд першої інстанції виходив виключно з тих обставин, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а тому суд обґрунтовано призначив стягнення з ОСОБА_8 на загальну суму 657,00 гривень.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог законного представника потерпілого в частині збільшення суми стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_9 .

А тому, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування або зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено, то колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області, від 27 лютого 2020 року, якою ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України із призначенням покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку, залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4