ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2378/21 Справа № 206/2873/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 16 вересня 2021 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, можливе покарання, у разі засудження, а саме у виді позбавлення волі, строком до 12 років з конфіскацією майна, а також особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, неповнолітніх дітей, послався на те, що ОСОБА_6 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів внутрішніх справ, прокуратури та суду, та дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з цим, суд врахувавши, що обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, дійшов висновку, про відсутність підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обравши щодо обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги про скасування ухвали захисник обґрунтовує недоведеністю існування ризиків у провадженні, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей, а також визнання вини, та відсутність збитків у провадженні. З огляду на викладене, а також те, що судом належним чином не обґрунтовано необхідність тримання під вартою обвинуваченого, продовжений запобіжний захід є невмотивований та занадто жорстоким, й підлягає зміні на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , були дотриманні в повній мірі.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, які внесено до ЄРДР за №0000180 від 28.05.2021, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

На стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді від 29.05.2021 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалами суду першої інстанції.

Разом з цим, 20 липня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , який є особливо тяжким, можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим й передбачено у виді позбавлення волі, строком до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не має неповнолітніх дітей на утриманні та не має потреби доглядати за своїми батьками.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від органів досудового розслідування або суду, не зменшилися та продовжують існувати, та обґрунтовано вирішив про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, зокрема з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисту.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4