В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000238, внесеному до ЄРДР 16.11.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пії, Миронівського району Київської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 19.12.2000 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 14.02.2005 року вироком Кагарлицького районного суду Київської області за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі;
13.09.2010 року вироком Кагарлицького районного суду Київської області за ч. 3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі;
22.07.2015 року вироком Миронівського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

13.11.2020 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи біля адміністративного приміщення Узинської ОТГ, яке розташоване по вул. Незалежності 16, м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, побачив біля паркану поряд з вказаним приміщенням, велосипед марки «Україна» світло-блакитного кольору, вирішив його викрасти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, ОСОБА_3 повторно вчинив крадіжку велосипеда марки «Україна» світло-блакитного кольору, вартістю 1200 грн., який належить ОСОБА_6 .
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 1200 грн.
17.11.2020 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи на території домоволодіння біля будинку АДРЕСА_1 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, шляхом пошкодження навісного замка проник до приміщення літньої кухні, звідки вчинив крадіжку велосипеда марки «Україна», вартістю 1000 грн., який належить ОСОБА_7 .
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 1000 грн.
17.11.2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння біля будинку АДРЕСА_2 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, шляхом пошкодження замка проник до приміщення літньої кухні, звідки вчинив крадіжку радіоприймача марки КІРО КВ-308 АС вартістю 150 грн., після чого, шляхом пошкодження замка проник до гаражного приміщення, звідки вчинив крадіжку велосипеда марки «Україна», вартістю 1000 грн. та двох сокир вартістю 200 грн. кожна, на загальну суму 400 грн, які належать ОСОБА_8 .
ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 1550 грн.
17.11.2020 року приблизно о 23 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 , вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки ВАЗ 2104, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 24670 гривень, який перебував на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , та який належить на праві власності ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, шляхом пошкодження замка на металевих воротах, проник на територію подвір`я АДРЕСА_2 , та сів в салон не зачиненого автомобіля ВАЗ 2104, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявив в ньому ключі запалення, за допомогою яких, привів двигун в дію, та поїхав з вищевказаного подвір`я в невідомому напрямку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 24670 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Зазначив, що повністю погоджується з розмірами спричиненої кожному із потерпілих шкоди. Повідомив, що все викрадене майно потерпілим повернуто, вони не мають до нього претензій. Просив суворо не карати. Пояснив, що 13.11.2020 року приблизно об 11 годині перебував по Незалежності 16, м. Узин, Білоцерківського району Київської області, побачив біля паркану велосипед марки «Україна» та викрав його.
17.11.2020 року приблизно о 15 годині перебував на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, пошкодив навісний замок та проник до літньої кухні, звідки вчинив крадіжку велосипеда марки «Україна», який належить його сестрі.
17.11.2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебувавав в стані алкогольного сп`яніння, знаходився по АДРЕСА_2 , пошкодив навісний замок та проник до літньої кухні, звідки викрав радіоприймач. Потім, пошкодив замок та проник до гаражу, звідки викрав велосипед марки «Україна» та дві сокири.
17.11.2020 року приблизно о 23 годині 15 хвилин, перебувавав в стані алкогольного сп`яніння, пошкодив замок на металевих воротах, зайшов на територію подвір`я по АДРЕСА_2 , та сів в салон автомобіля ВАЗ 2104, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був незачинений та в якому були ключі. Він завів двигун та поїхав.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Також, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням у приміщення, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме повторно незаконно, з проникненням в інше сховище, заволодів транспортним засобом.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_3 , який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий в тому числі і за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів. ОСОБА_3 відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену судимість, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив ряд злочинів, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом враховується, що викрадене майно повернуто потерпілим, які до обвинуваченого претензій не мають.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в наближених до мінімальної та мінімальних межах санкції статей обвинувачення.
Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчинених злочинів, їх суспільній небезпеці та особі ОСОБА_3 , не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень
Також суд не вбачає в даному конкретному випадку підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Такі обставини у даному кримінальному провадженні відсутні. Визнання вини та щире каяття враховується судом при призначенні покарання в наближених до мінімальної та мінімальних межах санкції статей обвинувачення.
Що стосується доводів про повернення викраденого майна та відсутність цивільних позовів, які на думку захисника, дають підстави для застосування ст. 69 КК України, то слід зазначити, що майно потерпілим було повернуто працівниками поліції, в ході досудового розслідування кримінального провадження.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення та визначення остаточного покарання, відповідно до ст. 70 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчинених правопорушень і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, а саме з 18 листопада 2020 року, згідно протоколу затримання від 18.11.2020 року.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільні позови не заявлялися.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за:
- ч. 2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, а саме з 18 листопада 2020 року.
Речові докази у справі:
- велосипед марки «Україна» світло-блакитного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити в останнього, як у власника майна.
- велосипед марки «Україна» із рамою чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити в останньої, як у власника майна.
- велосипед марки «Україна», радіоприймач марки КІРО КВ-308 АС, дві сокири, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , залишити в останньої, як у власника майна.
- автомобіля марки ВАЗ 2104, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 , залишити в останнього, як у власника майна.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільні позови не заявлялися.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1