Справа № 728/1110/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/209/21
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Бахмацьким районним судом Чернігівської області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Ватич Оргіївського району, Республіка Молдова, одруженому, непрацюючому, проживаючому по АДРЕСА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_2 , раніше судимому, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 26 липня 2021 року, визначену суму застави у розмірі 100 000 гривень.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні кримінального правопорушення, на наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема тяжкість вчиненого злочину, можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового слідства та суду, продовжити злочинну діяльність.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням відповідних процесуальних обов`язків, мотивуючи тим, що матеріали справи не містять доказів наявності зазначених у клопотанні слідчого ризиків, які б давали підстави для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу.

Вказує на те, що ОСОБА_7 проживає за місцем вчинення кримінального правопорушення. Наявність права на проживання в іншій місцевості не повинна ставитися в залежність щодо погіршення становища громадян. Відсутність роботи, на думку захисника, не може вказувати на наявність ризику переховування, оскільки право на працю може бути реалізовано за наявності фактичних можливостей з урахуванням стану здоров`я, тощо.

Стороною обвинувачення не було доведено обставин, які б вказували на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням того, що ОСОБА_9 не оспорює фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, активно сприяє у розкриті злочину та у встановленні істини по справі.

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу було надано ряд медичних документів з підтвердженням діагнозу захворювання, необхідності курсу лікування, що неможливо забезпечити в умовах ізоляції, де не може бути забезпечене якісне лікування.

На думку захисника, запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту, буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки його підзахисного.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив обрати щодо свого підзахисного запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту та надати можливість завершити курс лікування, що вже був розпочатий, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, в ніч на 28 травня 2021 року близько 03:00 год. ОСОБА_6 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом прибув до господарства по АДРЕСА_1 , де на вулиці біля вказаного господарства знаходився легковий автомобіль марки ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1 , 1977 року випуску, червоного кольору, який належить ОСОБА_10 , де, реалізуючи свій злочинний намір, шляхом відчинення незамкнених дверцят автомобіля потрапив до салону та за допомогою ключа, який знайшов в автомобілі, привів двигун в робочий стан та таким чином отримав можливість керувати автомобілем і здійснювати рух на ньому, після чого без будь-якого дозволу власника автомобіля незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки.

За даним фактом ВП №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення був затриманий ОСОБА_6 .

29 травня 2021 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду. Тим більше, що підозрюваний має зареєстроване місце проживання у досить відділеній від Чернігівської області, фактично мешкає в Чернігівській області, а як було встановлено у судовому засіданні, не проживає з офіційною дружиною, має ще одне місце проживання в м. Києві, є наркозалежною особою.

Факт визнання підозрюваним вини на даному етапі досудового розслідування, не може прийматись судом до уваги, як гарантія дотримання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, адже він може змінити свою позицію, що спонукає його і на зміну процесуальної поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейських Суд з прав людини наголошував, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слушним є твердження захисника,що кожен реалізує своє право на працю відповідно до особливостей регіону, наявності роботи та стану здоров`я,але у даному випадку слідчим суддею надано оцінку не тому факту, що ОСОБА_6 не працює, а тим обставинам, що за відсутності роботи він матиме можливість продовжити злочинну діяльність, як особа, що потребуватиме коштів для проживання та лікування.

Наголошуючи на тяжкому стані здоров`я ОСОБА_6 , що пов`язаний із вживанням наркотичних засобів, захисник залишив поза увагою, що такий стан не перешкоджає вчиненню кримінального правопорушення, а відтак, не гарантує повного виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу.

Наявність захворювань, які можуть лікуватись в умовах слідчого ізолятору, а також таких, що перешкоджають триманню ОСОБА_6 під вартою, немає.

Більш того, у разі необхідності підозрюваному може бути проведено комплексне медичне обстеження із залученням необхідних спеціалістів та призначений курс лікування. За відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, ОСОБА_6 відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій може бути направлений до лікувальних закладів м. Чернігова, в тому числі і до спеціалізованих медичних установ.

Усі наведені захисником доводи були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, який обраний з урахуванням особи підозрюваного, його хвороби, репутації та характеру злочину.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, в даному випадку ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні умисного тяжкого злочину, є наркотично залежною особою, яка після вживання наркотичних засобів не контролює себе та своєї поведінки, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31 травня 2021 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13