У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України виправданий у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляції.

Прокурор просить виправдувальний вирок скасувати та повернути кримінальну справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляцію.

Прокурор вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, однобічності і неповноти судового розгляду, істотних порушень кримінально-процесуального закону, а також неправильного застосування кримінального закону, а саме незастосування судом кримінального закону, який підлягав застосуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відповідь, отриману ході досудового слідства, згідно якої вартість проходження всього навчання загалом складає - 7420 грн., та дійшов помилкового висновку про включення в загальну вартість навчання суми витрат на проходження плавпрактики- 4388 грн. 65 коп.

На думку апелянта, різниця між сумою навчання, установленою в ході досудового слідства і зазначеною у наданих в ході судового слідства показаннях ОСОБА_5 та довідки крюінгової компанії «Марін Стар», становить - 4363 грн.

Тому не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції, що ніякої матеріальної вигоди ОСОБА_5 не отримав би, оскільки саме така сума, яку передав ОСОБА_7 , навіть і більша, необхідна була для офіційних витрат на його навчання і отримання необхідних документів, включаючи обов`язкове проходження плавпрактики протягом 55 днів.

Вважає, що відповіді на запит слідчого та на запит захисника ОСОБА_5 , які долучено до матеріалів справи, носять суперечливий характер, але суд не надав оцінку вказаним документам.

Не погоджуючись з висновком суду, що злочин передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України могла вчинити лише особа, яка здійснила або могла здійснити вплив, а слідством не доведено, що ОСОБА_5 впливав чи міг вплинути на членів державної кваліфікаційної комісії та капітану порту, які приймають від імені держави рішення, необхідні ОСОБА_7 . Зазначає, що диспозиція ст. 369-2 КК України не вимагає наявності у суб`єкта злочину можливості такого впливу, злочином є висловлювання пропозиції здійснити такий вплив за винагороду та/або одержання неправомірної вигоди за вплив, який суб`єкт злочину обіцяє здійснити.

Посилається на показання свідка ОСОБА_7 , з яких слідує, що ОСОБА_5 йому обіцяв, що гарантовано і без відвідування курсів той отримає робочий диплом, навчальний диплом, необхідні сертифікати та пізніше паспорт моряка, в разі передачі 1500 доларів США.Однак, показанням свідка ОСОБА_7 судом першої інстанції не надано належної оцінки.

Апелянт вважає, що докази судом оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що потягло за собою необґрунтоване виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у отриманні у ОСОБА_7 неправомірну вигоду - винагороду в сумі 1500 доларів США, за наступних обставин.

Наказом начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків № 465к від 21.09.2010 ОСОБА_5 переведений на посаду директора Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків.

ОСОБА_5 в силу займаної посади міг впливати на голову та членів Державної кваліфікаційної комісії (далі ДКК)_- осіб, уповноважених на підставі Порядку роботи ДКК, на виконання функцій держави щодо присвоєння моряку звання або кваліфікації, присвоєння моряку, який претендує на підвищення звання або кваліфікації для роботи на більш високій посаді, наступного звання або кваліфікації, підтвердження моряку звання або кваліфікації, які він уже має, не підтвердження моряку звання або кваліфікації, підтвердження моряку права роботи на посаді на ступінь нижче, відмови до допуску до засідання ДКК.

17.08.2012 до директора Миколаївської регіональної філії Інспекції ОСОБА_5 у службовому кабінеті останнього за адресою: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 2 звернувся випускник 2004 року Військово-морського коледжу Севастопольського військово-морського інституту ОСОБА_7 з питання одержання документів, необхідних для працевлаштування на судно під прапором іноземної держави за спеціальністю «судновий електрик».

До цього, ОСОБА_7 необхідно було пройти навчання у тренажерному центрі, отримати там же свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації за професією «судновий електрик» з кваліфікацією «судновий електрик 2 класу» та сертифікати «VI/1 підготовка по техніці особистої безпеки» та «VI/2 підготовка по роботі зі шлюпками та плотами», підтвердити цю кваліфікацію в уповноваженій на виконання функції держави Державній кваліфікаційній комісії, пройти медичний профвідбір та вакцинацію, отримати у капітана порту, уповноваженого на виконання функцій держави, свідоцтво за спеціальністю «судновий електрик» та підтвердження до нього, а також посвідчення особи моряка.

При цьому, у ОСОБА_5 виник умисел на одержання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди за свій вплив на прийняття головою та членами державної кваліфікаційної комісії рішення про підтвердження кваліфікації ОСОБА_7 за спеціальністю «судновий електрик», а також за свій вплив на прийняття капітаном «Миколаївського морського торговельного порту» рішення про видачу ОСОБА_7 свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик», підтвердження до нього та посвідчення особи моряка.

Реалізуючи виниклий умисел, ОСОБА_5 роз`яснив ОСОБА_7 порядок проходження навчання у тренажерному центрі ТОВ «Миколаївський центр підготовки плавскладу», здачі іспиту у Державній кваліфікаційній комісії, проходження медогляду та вакцинації та отримання у капітана порту свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик», підтвердження до нього та посвідчення особи моряка, і запропонував ОСОБА_7 за винагороду в сумі 1500 доларів США здійснити вплив на прийняття головою та членами ДКК рішення про підтвердження кваліфікації ОСОБА_7 за спеціальністю «судновий електрик» та на прийняття капітаном «Миколаївського морського торговельного порту» рішення про видачу ОСОБА_7 свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик» та підтвердження до нього, а також посвідчення особи моряка. На це ОСОБА_7 відповів згодою.

27.08.2012 ОСОБА_7 звернувся із заявою про вказані неправомірні дії ОСОБА_5 до правоохоронного органу - УБОЗ УМВС України в Миколаївській області, де погодився прийняти участь у перевірці його заяви шляхом проведення оперативно-розшукових заходів і в подальшому контактував з ОСОБА_5 під контролем співробітників органів внутрішніх справ.

27.08.2012 близько 14.00 год. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 у Миколаївській регіональній філії Інспекції за адресою: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 2. Під час розмови ОСОБА_5 повідомив, що на підставі їх вищевказаної домовленості він вже вплинув на прийняття головою та членами ДКК рішення про підтвердження кваліфікації ОСОБА_7 за спеціальністю «судновий електрик» та в подальшому вплине на прийняття капітаном «Миколаївського морського торговельного порту» рішення про видачу ОСОБА_7 свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик» та підтвердження до нього, а також посвідчення особи моряка, і запропонував ОСОБА_7 передати йому за це 1500 доларів США.

При цьому вони домовилися, що надання грошових коштів ОСОБА_7 відбудеться наступного дня.

28.08.2012 близько 14.50 год. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 у Миколаївській регіональній філії Інспекції за адресою: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 2. При цьому, діючи з метою одержання неправомірної вигоди за свій вплив на прийняття головою та членами ДКК рішення про підтвердження кваліфікації ОСОБА_7 «судновий електрик 2 класу» за спеціальністю «судновий електрик» та на прийняття капітаном «Миколаївського морського торговельного порту» рішення про видачу ОСОБА_7 свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик» та підтвердження до нього, а також посвідчення особи моряка, отримав за це від ОСОБА_7 неправомірну вигоду - винагороду в сумі 1500 доларів США, що за курсом НБУ на 28.08.2012 становило 11989,5 грн.

Такі дії ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 369-2 КК України, як зловживання впливом, тобто одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави, пропозиція здійснити вплив за надання такої вигоди.

Виправдовуючи обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив, що жоден із перевірених судом доказів, наданих прокурором, не підтверджує пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення.

Суд поставився критично по показань свідка ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що дані пояснення відбирались по кримінальній справі, яка порушувалась відносно ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 368 КК України у зв`язку із вчиненим як службовою особою, яка займає відповідальне становище, замахом на одержання хабара у значному розмірі, поєднаним з вимаганням хабара. Суд зазначив, що по кримінальній справі, яка порушувалась відносно ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, свідок ОСОБА_7 в ході досудового слідства допитаний не був.

Зазначив, що у матеріалах справи відсутні записи першої розмови ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , де вони обговорювали можливість навчання та отримання необхідних документів.

Із даних протоколу про результати здійснення оперативно-технічного заходу від 13.09.2012, прослуховування аудіо-запису та спостереження відео-запису в судовому засіданні вбачається, що 27.08.2012 та 28.08.2012 ОСОБА_5 зазначав, що він допоможе ОСОБА_7 у проходженні навчання, здачі екзаменів, отриманні всіх необхідних сертифікатів і посвідчення моряка, в тому числі й проходження плавпрактики, за що буде сплачувати із 1500 доларів США поступово за все навчання та всі документи.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, не знайшло свого підтвердження ознак шахрайства в діях ОСОБА_5 , оскільки не доведено, що він мав умисел як на безоплатне заволодіння чужим майном, так і на невиконання прийнятих на себе зобов`язань.

Суд зазначив, що обвинуваченням не встановлено, за що ОСОБА_5 мав отримати неправомірну вигоду (які саме дії і з ким мав вчинити). Не перевірено, чи дійсно ОСОБА_5 контактував та міг контактувати з службовими особами, і які дії останні мали вчинити.

На думку суду, дії ОСОБА_7 носять провокативний характер, а стороною обвинувачення не надані докази наявності прямого умислу, корисливого мотиву і мети ОСОБА_5 на вчинення злочину.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що жоден із перевірених судом доказів, наданих обвинуваченням, не підтверджує пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, а тому його слід визнати невинуватими та виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляції, заперечення обвинуваченого та його захисника про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, суд вважає, що апеляція підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно вимог ст. 323 КПК України 1960 р., вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, а оцінка доказів має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. ст. 327, 334, 335 КПК України 1960 р., роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990, обвинувальний вирок та виправдувальний вирок повинні бути судом належним чином мотивовані. Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні.

При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України (1960 р.).

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Суд повинен ретельно перевірити в судовому засіданні матеріали кримінальної справи та мотивувати свій висновок про відхилення доказів обвинувачення.

Однак, суд, у порушення зазначених вимог закону та вимог ст. 67 КПК України (1960 р.), не дав належної оцінки доказам у кримінальній справі, не проаналізував фактичні дані, що містяться в показаннях свідків та в інших джерелах доказів в їх сукупності, не сформулював висновку, які обставини наведеними доказами спростовуються або підтверджуються.

Зі змісту вироку вбачається, що у мотивувальній частині міститься перелік окремих доказів, якими обгрунтовано обвинувачення, яке пред`явлено органом досудового слідства. При цьому, окремі докази взагалі викладені не повно. Зокрема, пояснення свідка ОСОБА_7 викладені таким чином, що не відповідають тим, які містяться в матеріалах кримінальної справи, чим допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Фактично, суд вдався лише до переліку доказів, однак, оцінки їм не надав. Мотивування виправдання ОСОБА_5 , що наводиться у вироку, містить суперечності.

Так, у вироку суд зазначив, що жоден із перевірених судом доказів, наданих обвинуваченням, не підтверджує пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, а, відтак, його слід визнати невинуватими та виправдати в звязку за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

У вироку суд послався на пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину не визнав. Пояснив, що приблизно 20.08.2012 до нього звернувся ОСОБА_7 , який просив допомогти з оформленням документів, необхідних для працевлаштування на судно.

Стверджував, що ОСОБА_7 сам назвав йому грошову суму у розмірі 1500 доларів США за підготовку потрібних йому документів. Він погодився допомогти ОСОБА_7 тим, щоб пояснити, яким чином отримувати документи, де їх отримувати та в якій послідовності. Стверджував, що 23.08.2012 він заплатив у касу за навчання ОСОБА_7 свої власні кошти в сумі 5500 грн.
27.08.2012 ОСОБА_7 гроші не привіз. Він йому пояснив, що вже заплатив свої гроші за його навчання, і що з тієї суми, що той бажав привезти (1500 доларів США), оплата буде здійснюватися поетапно на виготовлення усіх документів. ОСОБА_7 погодився на всі умови, пообіцяв привезти гроші наступного дня.

Гроші, які повинен був передати йому ОСОБА_7 , він планував витрачати на виготовлення комплекту документів. У своїх поясненнях ОСОБА_5 зазначив, що із обумовленої суми 1500 доларів США, слід було внести за проходження навчання, отримання сертифікатів, диплому, за видачу міжнародного медичного свідоцтва, щеплення, отримання послужної книжки моряка та інших витрат, які загалом складали суму більше, ніж 1500 доларів США, що на той час було еквівалентно 11989,5 грн.

28.08.2012 ОСОБА_7 в його кабінеті передав 1500 доларів США. Стверджував, що гроші викинув у вікно, оскільки в його кабінет зайшли незнайомі люди.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час допиту ОСОБА_5 в якості обвинуваченого, за участю захисника, ОСОБА_5 вину визнав. Не заперечував висунуте обвинувачення, зазначивши, що він запропонував ОСОБА_7 за винагороду в сумі 1500 доларів США вплинути на голову та членів Державної кваліфікаційної комісії з метою успішної здачі ним іспиту, а також на капітана Миколаївського морського порту з метою прийняття рішення про видачу ОСОБА_7 свідоцтва за спеціальністю «судновий електрик», а також посвідчення моряка (т.1, а.с. 242-243).

Однак, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 301 КПК 1960 р., при наявності істотних суперечностей між показаннями, які обвинувачений дав на суді і під час досудового слідства, судом зазначені показання, які надані ОСОБА_5 під час досудового слідства, не оголошені, та їм не надана належна оцінка у вироку.

Окрім того, поза увагою суду залишилися докази, які покладені органом досудового слідства в обгрунтування вини ОСОБА_5 , зокрема наступні письмові докази: заява ОСОБА_7 до УБОЗ УМВС України в Миколаївській області, в якій зазначено, що ОСОБА_5 вимагає у заявителя хабар в сумі 1500 доларів США (т.1, а.с.3); дані протоколу огляду та вручення грошових коштів від 28.08.2012 (т.1, а.с. 64-69); дані протоколу про результати здійснення оперативно-технічного заходу та аудіо-і відеозаписами до нього (т.1, а.с. 249-259); протокол обшуку від 28.08.2012 в службових приміщеннях Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки дипломування моряків (т.1,а.с. 71-72).

Окрім того, суд у вироку хоча і послався на показання свідка ОСОБА_7 , але навів їх короткий зміст, фактично виклавши показання на власний розсуд, та за змістом, що не відповідають даним протоколу допиту, чим допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Так, зміст показань зазначеного свідка наведено лише частково, а саме, що свідок звернувся до ОСОБА_5 за інформацією і наданням йому допомоги на отримання працевлаштування за спеціальністю «судновий електрик», за що ОСОБА_5 вимагав суму 1500 доларів США на витрати на навчання, на практику, отримання сертифікатів, диплому і таке інше. На цю пропозицію ОСОБА_5 свідок погодився. 27.08.2012 він звернувся до УБОЗ УМВС в Миколаївській області з заявою про вимагання у нього хабаря.

Проте, суд не навів фактичні показання цього свідка, які зафіксовані у протоколі допиту від 29.08.2012, зокрема, пояснення свідка про те, що ОСОБА_5 запевнив, що у разі передачі останньому 1500 доларів США, ОСОБА_7 отримає відповідні документи без відвідування курсів (т.1, а.с. 139-140).

Зазначивши, що суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_7 , оскільки вони надані в ході досудового слідства по кримінальній справі, яка порушена відносно ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 368 КК України, але його не допитано після того, як кримінальна справа порушена за ч. 2 ст. 369-2 КК України, суд не врахував, що свідок ОСОБА_7 був допитаний в суді 22.11.2013 та 20.02.2015 під час розгляду кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (т.2, а.с. 77-79, т.3, а.с.256-28).

Отже, під час постановлення вироку не враховані показання, які свідок ОСОБА_7 надав в суді, і які відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 306 КПК України 1960 р. також підлягали оголошенню в судовому засіданні та відповідній оцінці у вироку.

Окрім того, під час досудового слідства допитані свідки ОСОБА_8 (т.1, а.с. 221) та ОСОБА_9 (т.1, а.с. 222) оперуповноважені УБОЗ УМВС України в Миколаївській області, які були залучені до проведення оперативних заходів. Навівши показання зазначених свідків, суд дійшов передчасного висновку, що з їх показань не можливо зробити висновок про те, що обвинувачений одержав неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Ці висновки суду є непереконливими, а показанням зазначених свідків не надана належна оцінка у сукупності з іншими доказами, якими обгрунтовано обвинувачення.

На переконання колегії суддів, вищезазначеним письмовим доказам та показанням свідка ОСОБА_7 не надана належна оцінка.

Разом з тим, суд вдався до розрахунку вартості проходження всього навчання, яке за поясненнями ОСОБА_5 мав нібито проходити ОСОБА_7 , яке за цими математичними розрахунками складає 12308,65 грн. За висновком суду, вартість навчання склала би суму в більшому розмірі, ніж тій, що еквівалентна 1500 доларам США, які свідок ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 .

Звідси, як зазначено у вироку, ніякої матеріальної вигоди ОСОБА_5 не отримав би, так як саме така сума, яку передав ОСОБА_7 , а то ще й більше, необхідна була для офіційних витрат на його навчання і отримання необхідних документів, включаючи обов`язкове проходження плав практики протягом 55 діб.

Між тим, суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 запевнив, що у разі передачі 1500 доларів США, свідок отримає відповідні документи взагалі без відвідування курсів, та які свідок не проходив.

Отже, на переконання колегії суддів, ці висновки зроблено передчасно, без врахування показань свідка ОСОБА_7 та письмових доказів по кримінальній справі, якими обгрунтовано обвинувачення, і яким не надана оцінка судом при постановленні вироку.

З огляду на викладене, докази по даній кримінальній справі судом оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що потягло за собою необгрунтоване виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок у відношенні ОСОБА_5 є невмотивованим, та таким, який постановлено без належної оцінки усіх доказів у даному кримінальному провадженні.

Під час прийняття рішення апеляційним судом враховані межі вимог апеляції, в якій ставиться питання про скасування вироку та повернення справи на новий судовий розгляд.

Питання про проведення судового слідства в апеляції не ставилося.

Статтею 367 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що підставами для скасування судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 347 цього Кодексу, є однобічність або неповнота судового слідства, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Встановлено, що мотивувальна частина вироку містить істотні суперечності, судом належним чином не мотивоване прийняте рішення щодо виправдання ОСОБА_5 , що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту судового слідства.

Також, допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону, оскільки у вироку допущено посилання на показання свідка ОСОБА_7 , зміст яких викладено вибірково, лише в частині, які суд розцінив на користь обвинуваченого.

Зазначені порушення вимог ст. 334 КПК України (1960 р.) при постановленні вироку є підставою для його скасування, оскільки, це перешкодило постановленню судом законного та обґрунтованого вироку. Зазначена невідповідність вироку вимогам кримінально-процесуального закону впливає також на прийняття правильного рішення при розгляді апеляції.

За такого, розглянувши апеляцію в межах її вимог, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальна справа направленню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, однобічності і неповноти судового розгляду та істотного порушення кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, скасовуючи вирок, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

Під час нового судового розгляду справи повинні бути всебічно, повно і об`єктивно досліджені усі докази по справі, яким у сукупності необхідно надати належну оцінку, та в залежності від установленого, відповідно вимогам ст. 324 КПК України (1960 р.) прийняти законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. 365, 366, 367,374,377 КПК України (1960 р.), суд

у х в а л и в :

Апеляцію прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_5 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10 Губарєва