Провадження № 1-кс/947/6474/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029 від 09.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт частки житлового будинку, загальною площею 336,2 кв.м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , №0000029 від 09.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері.

ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він, будуючи виконуючим обов`язки начальника Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України, тобто службовою собою, 18.03.2021, більш точний час в ході слідства встановити не вдалось, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вході бесіди з представником групи приватних підприємців ОСОБА_7 , який повідомив останньому про наміри здійснення фінансових інвестицій у будівництво житлового будинку у центральній частині міста Одеси, і ОСОБА_4 ,діючи умисно,з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення,запропонував останньому, що за вчинення дій з використанням наданого йому ( ОСОБА_4 ) службового становища, а саме підготовки та підписання документів задля передачі одного з об`єктів нерухомого майна, розташованого за вказаною адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить Міністерству оборони України та перебуває у користуванні Концерну «Військторгсервіс», допоможе ОСОБА_7 з подальшим сприянням у перереєстрації права власності на зазначене нерухоме майно у декілька етапів, а вартість реалізації вказаного проекту складатиме понад 900 тисяч доларів США.За вказану суму грошових коштів ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що він, як посадова особа Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс», сприятиме у реалізації інвестиційних намірів ОСОБА_7 перед посадовими особами Концерну та Міністерства оборони України.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 особисто підготував та підписав відповідний договір з підприємцем від імені Філії «Південна» концерну «Війсьторгсервіс», а саме між Філією «Південна» Концерну «Військторгсервіс» в особі начальника ОСОБА_4 з одного боку та Адвокатське об`єднання «Трійця» в особі директора ОСОБА_8 на зберігання ТМЦ в будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4 «А», який слугував фактичним «бронюванням» об`єкту за інвестором, а саме ОСОБА_7 , який має надати неправомірну вигоду ОСОБА_4 . Після чого,30.04.2021 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 отримав визначену ним суму неправомірної вигоди у розмірі 40.000 доларів США від ОСОБА_7 за вчинення дій з використанням наданого йому ( ОСОБА_4 ) службового становища, а саме підготовки та підписання вищезазначених документів задля передачі одного з об`єктів нерухомого майна, з подальшим сприянням у перереєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно у декілька етапів, за першу частину зазначено проекту.

За вищевикладених обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду у великому розмірі, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Обґрунтування клопотання
Як вбачається з клопотання, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, максимальне покарання за яке передбачено у вигляді позбавленням волі до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей і документів, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Разом з тим, сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду у великому розмірі, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Сторона обвинувачення, в клопотанні, просить накласти арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: частки житлового будинку, загальною площею 336,2 кв.м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це необхідно з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Так, сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично зареєстрований за дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_9 .

Згідно відповіді Південного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Одеса) Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану, встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 з 14.04.1990 року, та підтверджується свідоцтвом актового запису про шлюб №430 від 14.04.1990, таким чином, майно, що зареєстровано за ОСОБА_9 після 14.04.1990, вважається майном спільної сумісної власності набутих чоловіком та дружиною.

Таким чином, майно, що зареєстровано в державних реєстрах за ОСОБА_9 та набуте останньою під час спільного проживання та фактичного перебування у шлюбі підозрюваним ОСОБА_4 , тобто після 14.04.1990, на праві спільної сумісної власності (1/2) належить ОСОБА_4 .

На підтвердження права власності на майно, сторона обвинувачення, надає копію щорічної декларації поданої 05.04.2021 року ОСОБА_4 , відповідно якої житловий будинок, загальною площею 336,2 кв.м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , належить дружинні останнього, а саме ОСОБА_9 .

Доводи сторін
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі та просив задовольнити клопотання, зазначивши про те, що вказане в клопотанні майно набуте під час шлюбу.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про арешт майна, вказавши на те, що власником вказаного будинку є дружина підозрюваного ОСОБА_9 , а не підозрюваний ОСОБА_4 .

Мотивація суду
Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

01.05.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду у великому розмірі, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1) Правову підставу для арешту майна.

2) Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4 ) Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Правова підстава для арешту майна
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя зазначає, що санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. Слідчий суддя оцінює ці обставини лише для встановлення достатності підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно положень ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у шлюбі з 14 квітня 1990 року, що також підтверджується копією запису акту про укладення шлюбу №430 від 14 квітня 1990 року, слідчий суддя приходить до переконання, що є правові підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_10 володіє частки житлового будинку, загальною площею 336,2 кв.м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки санкцією передбачена конфіскація майна, та достатніми є підстави вважати, що суд може призначити таке покарання, а також запобігання спробам підозрюваного вчинити дії щодо майна, спрямованих на його продаж, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, з забороною розпорядження майном.

Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення
Слідчий суддя оцінює докази, що можуть вказувати на вчинення особою кримінального правопорушення, що, фактично, є оцінкою наявності обґрунтованої підозри.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадку забезпечення конфіскації як виду покарання).

Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Іншими словами, на початковій стадії розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_4 повідомлений про підозру. Матеріали клопотання, вказують на можливу причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, що розслідуються в кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя переконаний в наявності фактів та інформації, які вказують на те, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. ч.3 ст. 368 КК України.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону розпоряджатися майном (тобто, не забороняє користування), а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб
Арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права підозрюваного та інших осіб користуватися нерухомим майном. З урахуванням цих обставин, а також аргументів, зазначених у попередньому розділі, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення конфіскації як виду покарання, є пропорційним втручанням у права підозрюваного та інших осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029 від 09.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на частки житлового будинку, загальною площею 336,2 кв.м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві сумісної власності належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з забороною розпорядження майном.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1