1Справа № 335/8813/17 1-кс/335/1881/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000269, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді № 335/11483/18, 1-кс/335/7637/2018 від 01.10.2018 року, а саме нежилого приміщення, літ.А-5, за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено необґрунтовано, враховуючи, що власник зазначеного майна не є підозрюваною у кримінальному провадженні.
Заявник підтримав подане клопотання, про що надав письмову заяву, відповідно до якої наполягає на задоволенні клопотання.
Слідчий, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження, у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, суду надано матеріали кримінального провадження № 0000269.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В ході розгляду клопотання встановлено, що за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 18.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2018 року № 335/11483/18, 1-кс/335/7637/2018 накладено арешт, зокрема, на нежиле приміщення, літ.А-5, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 99576090 від 06.10.2017 року, наданим заявником, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування № 1077 від 06.10.2017 року.

Слідчим суддею, в ході розгляду клопотання встановлено, що арешт на вказане майно було накладено, з метою збереження речових доказів, та на момент розгляду клопотання слідчого, надані матеріали свідчили, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, могло бути здобуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування слідчому судді не надано обґрунтованих даних про необхідність подальшого застосування арешту вказаного нерухомого майна і не наведено обґрунтованих даних, які б свідчили, що зазначене майно має значення для досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що арешт на нерухоме майно - 1/6 частину нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000269, у якому вона не має статусу підозрюваної, було накладено необґрунтовано, оскільки на час розгляду відповідного клопотання, слідчий суддя виходив з того, що зазначене майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в діях якого вбачалося можливе набуття права на нього в результаті вчинення кримінального правопорушення, а не іншій особі.

Враховуючи викладені обставини, виходячи з мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якою є досягнення дієвості цього провадження, відповідно до положення ст. 131 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту 1/6 частини нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000269 задовольнити частково.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2018 року справа № 335/11483/18, 1-кс/335/7637/2018, в частині накладення арешту на 1/6 частину нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 .

В іншій частині вимоги клопотання залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1