Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/945/21
Справа № 711/3113/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні № 0006114 від 21.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КПК України, про накладання арешту на нерухоме та рухоме майно,-

встановив:

Старший слідчий СУ ГУНП в Черкаській області падалка ОСОБА_7 за погодженням з прокурором відділу Черкаської обласної ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження №0006114 від 21.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 який шляхом зловживання своїм службовим становищем перебуваючи на посаді директора Житомирського представництва ТОВ «Украгроком», діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 здійснив розтрату майна, яке йому було ввірене, а саме: засобів захисту рослин, насіння та спеціальних мінеральних добрив з мікроелементами (мікродобрив), чим спричинили матеріальних збитків ТОВ «Украгроком» в особливо великих розмірах, на загальну суму 1 307 531 гривень, що більш ніж в шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - розтрата чужого майна, яке було ввірене, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

06.05.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Разом з тим, згідно повідомлення про підозру ОСОБА_5 встановлено, що його діями завдано збитків інтересам ТОВ «Украгроком» на загальну суму 1 307 531 гривень.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_5 РНОКПП № НОМЕР_1 , зареєстровано наступне нерухоме майно, а саме: квартира, площею 63,3 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 1.

Відповідно до інформаційної довідки у власності ОСОБА_5 знаходиться наступне рухоме майно, а саме: автомобіль марки Nissan X-Trail, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення та своїми діями заподіяв матеріальної шкоди в особливо великих розмірах інтересам ТОВ «Украгроком», необхідно накласти арешт на майно підозрюваного, шляхом заборони розпорядження майном, з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити на підставі обґрунтування викладеного у клопотання та доказів доданих до нього.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на його необгрунтованість.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на квартира, площею 63,3 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки Nissan X-Trail, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Майно, на яке просить накласти арешт слідчий, належить ОСОБА_5 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.05.2021 року та реєстраційною карткою транспортного засобу.

Згідно п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 України про що йому 06.05.2021 року повідомлено про підозру. Із змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_5 своїми діями заподіяв матеріальної шкоди ТОВ «Украгроком`в особливо великих розмірах інтересам.

Слідчий суддя вважає необґрунтованим твердження сторони захисту про те, що підозра є необгрунтованою, з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

Більш того, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігач, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення (Мюррей проти Сполученого Королівства), а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.98 р. у справі "Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства" наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

До клопотання про арешт майна додано копію цивільного позову ТОВ «Украгроком» у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальних збитків завданих злочином. Позов подано до СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0006114. Позивач ТОВ «Украгроком» просить приєднати поданий цивільний позов до матеріалів кримінального провадження №0006114 за ч.3 ст. 190 КК України та визнати ТОВ «Украгроком» по кримінальному провадженню №0006114 за ч.3 ст. 190 КК України цивільним позивачем на суму 1 307 531 грн., про що винести відповідну постанову.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, п.4 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститься у клопотанні про накладення арешту на майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист права та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що метою застосування арешту майна є необхідність запобігання його відчуженню з метою забезпечення цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

Абзацом другим частини першої статті 170 КПУ України встановлено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч.11 ст.170 КПК України, передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Натомість, слідчим та прокурором, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні не зазначено жодних ризиків передбачених ст.170 КПК України, також ані в клопотанні слідчого ані в судовому засіданні слідчим та прокурором не вказане відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

При цьому слідчий суддя враховує те, що з моменту оголошення ОСОБА_5 про підозру (06.052021 року) та до моменту звернення до слідчого судді з клопотання про арешт майна (18.05.2021) пройшло близько 2-х тижнів. За цей час підозрюваний мав можливість відчужити належне йому майно, але цього не зробив

Посилання органу досудового розслідування на наявність ризику можливості реалізації підозрюваним свого майна, суд вважає припущенням, яке не підтверджено жодним доказом.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За таких обставин та враховуючи відсутні обставини, які б підтверджували що незастосування арешту майна, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна, вважаю, що клопотання слідчого є необґрунтованим та передчасним, тому в задоволенні клопотання слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98,131,132,170-174,309,369-372 КПК України слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні № 0006114 від 21.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КПК України, про накладання арешту на нерухоме та рухоме майно відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26.05.2021 року о 08 год. 00 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1