Ухвала
іменем України
15 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 332/1032/20

провадження № 51-663 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року щодо нього,
встановив:
За вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну вказаного вироку суду першої інстанції шляхом помякшення призначеного йому покарання.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений наводить доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції, зокрема, зазначає про можливість пом`якшення призначеного йому покарання, однак не звернув увагу на те, що оскаржуваний вирок районного суду переглядався в суді апеляційної інстанції та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 рокуйого залишено без зміни.
При цьому, засуджений не вказує на незаконність ухвали апеляційного суду та доводів щодо цього рішення не наводить.
Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Проте, у касаційній скарзі засуджений ставить вимоги лише щодо вироку суду першої інстанції, при цьому, як вже зазначалося, не звернув увагу на те, що вказане рішення переглядалося апеляційним судом, а також, посилаючись на суворість призначеного покарання не конкретизує його з урахуванням невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого, тобто такі вимоги не узгоджується з положеннями статті 436 КПК.

При цьому всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваних рішень.
Крім того, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3