Справа № 345/3957/20
Провадження № 11-кп/4808/83/21
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень № 0000844, 0000194, 0000225, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, який не працює, одружений, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, неодноразово судимий, востаннє 22 липня 2020 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - один рік позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання - три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2020 року та призначено покарання - три роки один місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 17 жовтня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 з на користь держави 2778,65 гривень судових витрат за проведення судових товарознавчих експертиз.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвал Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року, 29 жовтня 2020 року, 07 грудня 2020 року, скасовано.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить застосувати при призначені йому покарання ст. 69 КК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх обставин, які пом`якшують покарання. Вказує, що в нього на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, він є на обліку по інвалідності ІІІ групи, вину в судовому засіданні визнав, слідству не заперечував, відшкодував майнову шкоду та одна його дитина ОСОБА_9 теж перебуває на обліку по інвалідності ІІІ групи.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємні викрадення чужого майна, вчиненні повторно, поєднані з проникненням в інше приміщення.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, в ніч на 03 жовтня 2020 року ОСОБА_6 перебував поблизу приміщення по виготовленню надгробних пам`ятників, що в АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_10 , та в якому останній зберігає належне йому майно. В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний злочинний умисел спрямований на проникнення у вказане приміщення та таємне викрадення чужого майна, що знаходилось в середині.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом віджиму металопластикового вікна, незаконно проник в середину.

Перебуваючи в приміщенні, ОСОБА_6 , побачив комп`ютерну техніку, а саме системний комп`ютерний блок Intel Pentium 4, DDR2-1GB з материнською платою ASUS , ринкова вартість якого становить 500 гривень, та монітор марки «LG» 14 дюймів, ринкова вартість якого становить 483 гривні, які вирішив викрасти.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно належне ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене ним майно, через вікно, в яке проник в приміщення, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином довівши свій злочинний умисел до кінця.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 983 (дев`ятсот вісімдесят три) гривні.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 жовтня 2020 року близько 00:30 год. ОСОБА_6 перебував поблизу приміщення колишнього молокозаводу, що в АДРЕСА_3 , де побачив зачинене складське приміщення, яким користується ОСОБА_12 , та в якому останній зберігає належне йому майно. В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на проникнення у вказане складське приміщення та таємне викрадення чужого майна, що знаходилось в середині.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом пошкодження деревного вікна, незаконно проник в середину складського приміщення.

Перебуваючи в приміщенні складу, ОСОБА_6 побачив різного роду електроінструменти, а саме: кутову шліфувальну машинку марки «Grand», моделі МШУ-125-1250, ринкова вартість якої становить 450 гривень; пилу циркулярну електричну марки «Sturm» моделі СS 50201, ринкова вартість якої становить 1367 гривень; пилу торцувальну електричну марки «Sturm» моделі МS 55211, ринкова вартість якої становить 1675 гривень; фрезер марки «Фіолент» моделі МФ3-1100Э R3 1100Е, ринкова вартість якого становить 790 гривень; дриль шрупокрут марки «Sturm» моделі ID 2140, ринкова вартість якого становить 494 гривні; бензотример марки «Sturm» моделі ВТ8952S, ринкова вартість якого становить 1200 гривень; пилу торцовочну електрична марки «Інтерскол», ринкова вартість якої становить 3500 гривень; електродриль марки «Грант» 850 W, ринкова вартість якої становить 550 гривень; набір автомобільних ключів (головки), ринкова вартість якого становить 600 гривень, які вирішив викрасти.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно належне ОСОБА_12 .

Після цього, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене ним майно, пошкодивши вхідні двері складського приміщення, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином довівши свій злочинний умисел до кінця.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 10626 (десять тисяч шістсот двадцять шість) гривень.

Крім того, 15 жовтня 2020 рокублизько 08:00 год. ОСОБА_6 перебував в альтанці, що розташована на території домоволодіння, що в АДРЕСА_4 , де побачив дитячий велосипед рожевого кольору марки «STERN»моделі «Fantasy» і у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав дитячий велосипед рожевого кольору марки «STERN» моделі «Fantasy», діаметром коліс - 12, вартістю 1100 гривень. В подальшому викраденим велосипедом останній розпорядився на власний розсуд.

Тим самим, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_13 , матеріальну шкоду на загальну суму 1100 (одна тисяча сто) гривень.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності потерпілих.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу, пом`якшити покарання;

- прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржений вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно, фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за частинами статті КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 висловив незгоду з вироком суду в частині призначеного покарання.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілих і позицію прокурора.
Зокрема, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, ніде не працює, одружений, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав рецидив злочинів, а обставинами, що пом`якшують покарання, - визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданих збитків.
Суд першої інстанції дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе при ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 2, 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України призначено з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень у межах, установлених у санкціях частин статті.

Те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні троє неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, за змістом вироку, в повній мірі взяв до уваги як дані, що характеризують його особу, а те, що він вину в судовому засіданні визнав, слідству не заперечував, відшкодував майнову шкоду стало підставами для визнання обставинами, які пом`якшують його покарання, - визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування завданих збитків, що в повній мірі враховані при призначенні покарання.
Суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення в частині вимог щодо призначення покарання враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на обліку по інвалідності ІІІ групи та одна його дитина ОСОБА_9 теж є на обліку по інвалідності ІІІ групи як відомості про особу винного, дотримуючись принципу гуманізму, однак не відносить їх до обставин, які пом`якшують покарання, адже не доведено, що ці чинники в даному випадку вплинули на вчинення ним злочинів.

На думку суду апеляційної інстанції, виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілих та прокурора, призначені обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та остаточне покарання за сукупністю злочинів, з застосуванням принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідають цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає принципу індивідуалізації покарання, принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням, призначеним останньому, та справедливим.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено підстав для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Більш м`які покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України не відповідатимуть ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, не будуть необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4