В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168 від 04.04.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Магдалинівка, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, має середню освіту, працює ТОВ «Агро-Овен» - забійник, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2020 року приблизно о 10.30 год. більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на території Агрофірми «Ліброленд», розташована за адресою: вул.. Богдана Хмельницького, 69 А, с. Водяне Магдалинівського району Дніпропетровської області, у ході виниклої сварки із ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи суглобового зліва, зі зміщенням уламків, рани нижньої губи, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали тривалий розлад здоров`я, на термін більш як 21 день.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду він розповів про обставини кримінального правопорушення та щиро розкаявся у його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, а також у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному, касаційному порядку.

Вищенаведені умисні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно дост. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом встановлено не було.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання в с. Новопетрівка характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та/або психіатра не перебуває, наявність пом`якшуючих покарання обставин, такий що не має судимості, а тому суд вважає,за можливе обрати йому покарання у виді обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

При цьому, суд вважає, що такий вид та міра покарання за скоєне ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, відповідатиме меті покарання, встановленій ст.50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання щодо покарання судом враховано думку потерпілого, який просив визначити вид та міру покарання на розсуд суду.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 6 369, 33 грн.. Крім того потерпілий просить стягнути з ОСОБА_5 моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, обґрунтовуючи її вказує, що в момент отримання тілесних ушкоджень переніс значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Потребує зовнішньої допомоги з боку близьких, втратив роботу, наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, реакції замикання, емоційна напруга, тривога з приводу майбутнього, тому моральну шкоду оцінює в розмірі 23 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 , він же цивільний відповідач, та його захисник заперечували проти цивільного позову.

Вирішуючи заявлений цивільний позов та розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди, суд враховує таке.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відтак вирішуючи питання про заявлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування спричиненого матеріального збитку, пов`язаного з витратами на лікування, в розмірі 6 369,33 гривень, суд вважає такими, що задоволенню не підлягають виходячи з того, що обвинуваченим відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 1994 гривні у період лікування з 04.04.2020 року по 08.04.2020 рік, яке безпосередньо пов`язане з вчиненим кримінальним правопорушенням. Доказів того, що понесені витрати в розмірі 6 369, 33 грн., які просить стягнути потерпілий та понесені ним у період лікування з 15.04.2020 року по 27.04.2020 рік, якимось чином пов`язанні з вчиненим ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням суду не надано.

В частині розміру моральної шкоди в розмірі 23 000 грн, з урахуванням критеріїв, передбачених частини третьої статті 23 ЦК України, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано переконливих доказів зі сторони потерпілого щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації.

Витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню згідно з положеннями ст. 100 КПК України.

Клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 371, 374-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Речові докази: - вилучений відеозапис на оптичний диск згідно постанови про визнання речовими доказами від 29.04.2020 року - знищити;

- вилучений відеозапис на оптичний диск згідно постанови про визнання речовими доказами від 07.05.2020 року знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1