Справа № 569/6822/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0001510 від 14.03.20 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лоні, Перемишлянського району, Львівської області, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИВ :
14.03.2020, біля 17 год 00 хв, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні закинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, а ОСОБА_3 діючи повторно, з корисливим мотивом, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилися у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень та ОСОБА_7 , які відносяться до легких тілесних ушкоджень та відкрито викрали належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2630, вартістю 100 грн та наручний годинник марки «Quartz» вартістю 104 грн 40 коп, а всього на загальну суму 204 грн 40 коп, та в подальшому продовжуючи своє злочинне діяння, відкрито викрали належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)», вартістю 228 грн 33 коп, чим завдали потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізичної та майнової шкоди на загальну суму 432 грн 73 коп.
Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вчинили кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 186 КК України і полягає у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.
Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся та показав, що дійсно він 14.03.2020, біля 17 год 00 хв разом з ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходились в приміщенні закинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Там вони зустріли потерпілих, однак жодного фізичного насильства до потерпілих не застосовували, і ніяких речей у них не викрадали. Попросив вибачення у потерпілих та просив суд не призначити йому міри покарання у виді позбавлення волі.
ОСОБА_4 будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся та показав, що він 14.03.2020, біля 17 год 00 хв, разом з ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходились в приміщенні закинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Там же вони зустріли потерпілих, однак жодного фізичного насильства до потерпілих не застосовували, а два мобільних телефони та годинник він особисто забрав у потерпілих. Також обвинувачений вказав, що попередньої змови на викрадення чужого майна у них не було. Попросив вибачення у потерпілих та просив суд не призначити йому міри покарання у виді позбавлення волі.
Проаналізувавши покази обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони між собою не узгоджуються, містять численні суперечності, і повністю не відповідають показанням потерпілих та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що він разом з ОСОБА_7 14.03.2020 біля 17 год 00 хв перебували в приміщенні закинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 . У нього був мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2630 та наручний годинник марки «Quartz» , а у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsyng». Піднявшись на другий поверх вказаного будинку вони побачили як обвинувачені пакували в сумки речі, які лежали в кімнаті. Побачивши їх, обвинувачені почали наносили удари руками в область голови та корпусу. В результаті побоїв вони впали на підлоги, а обвинувачені забрали у них мобільні телефони та годинник. Потім за допомогою одягу та мотузок зв`язали їх та у ротову порожнину запхали частину одягу, і в такому стані залишили їх у кімнаті. Через деякий час вони побачили працівників поліції, які звільнили їх від мотузок та кляпів. Просить суд призначити міру покарання обвинуваченим на власний розсуд.
Аналогічні покази дала в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , і яка просила міру покарання обвинуваченим призначити судом на власний розсуд.
Суд приходить до переконання про правдивість показів потерпілих, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами дослідженими безпосередньо в судовому засіданні на предмет належності та допустимості.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він як інспектор роти № 3 УПП в Рівненській області разом з лейтенантом поліції ОСОБА_10 14.03.2020 біля 08 год 00 хв заступили на чергування в м. Рівне. Біля 17 год вони проїжджали неподалік закинутого будинку АДРЕСА_2 . Обстеживши територію будинку вони побачили обвинувачених, які вели себе підозріло і перебирали сумки з речами. На запитання, що вони тут роблять, останні плутались і чітко не змогли відповісти на запитання. В цей час вони почули стогін та шум з іншої кімнати, і увійшовши туди побачили під кучею одягу потерпілих, руки і ноги у яких були зв`язані мотузкою та одягом, а в ротовій порожнині знаходились частини запханого одягу. Звільнивши потерпілих від мотузок, вони затримали обвинувачених та викликали слідчо-оперативну групу Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області. До приїзду слідчо-оперативної групи, потерпілі розповіли, що обвинувачені зв`язали їх та забрали мобільні телефони та годинник.
Аналогічні покази в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_10 .
Таким чином, покази потерпілих та свідків є послідовними та узгоджуються між собою.
Крім показів потерпілих, свідків, вина обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви, протоколом огляду місця події, протоколом огляду речей, висновками експертиз та іншими доказами.
Так, згідно форми виводу АРМ 102, 14.03.2020 в 16 год 45 хв до Рівненського ВП надійшло повідомлення від інспектора роти № 3 УПП в Рівненській області ОСОБА_9 про те, що в приміщенні закинутого будинку № 13, що по вул. Д. Галицького в м. Рівне сталось пограбування двох потерпілих ( а.к.п. 6);
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14.03.2020, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали , що двоє невідомих осіб відкрито заволоділи їхніми мобільними телефонами марки «Nokia» моделі 2630, «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» та кварцовим годинником ( а.к.п. 8-9 );
Згідно протоколу огляду місця події від 14.03.2020 разом з фототаблицею, було оглянуто приміщення закинутого будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( а.к.п. 10-16 );
Відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 01.04.2020 було накладено арешт на мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2630 та наручний годинник марки «Quartz» ( а.к.п. 20);
Згідно протоколу затримання ОСОБА_4 від 14.03.2020, останній був затриманий слідчим ОСОБА_11 в порядку ст.208 КПК України, і під час особистого обшуку в ОСОБА_4 було виявлено та вилучено два мобільних телефони марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» та «Nokia» моделі 2630 ( а.к.п. 21-22);
Згідно протоколу затримання ОСОБА_3 від 14.03.2020, останній був затриманий слідчим ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України, і під час особистого обшуку в ОСОБА_3 було виявлено та вилучено наручний годинник марки «Quartz» ( а.к.п. 30-31);
Згідно висновку експерта № 185 від 17.03.2020 слідує, що у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, які як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.к.п. 46-47);
З висновку експерта № 184 від 17.03.2020 слідує, що у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, які як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.к.п. 55-56);
Відповідно до висновку експерта № 3.2-420/20 від 08.04.2020 ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia» моделі 2630 станом на 14.03.2020 становила 100 грн 00 коп, а мобільного телефону марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» 228 грн 33 коп ( а.к.п. 80-88);
З протоколу огляду предметів від 07.04.2020 та ілюстрованої таблиці вбачається, що слідчим ОСОБА_11 було оглянуто мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2630 та наручний годинник марки «Quartz» ( а.к.п.90-94);
Постановою про визнання речових доказів від 07.04.2020 слідчим ОСОБА_11 було визнано речовими доказами мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2630 та наручний годинник марки «Quartz» та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 ( а.к.п.95 );
Згідно висновку експерта № 3.2-421/20 від 07.04.2020 з ілюстрованою фототаблицею вбачається, що ринкова вартість наручного годинника «Quartz» станом на 14.03.2020 становить 104 грн 40 коп ( а.к.п. 100-105);
З протоколу огляду предметів від 07.04.2020 та ілюстрованої таблиці слідує, що слідчим ОСОБА_11 було оглянуто мобільний телефон марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» ( а.к.п.107-111);
Постановою слідчого ОСОБА_11 від 07.04.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 ( а.к.п. 112-113).
В ході судового розгляду також було встановлено, що кожен з учасників групи виступав як виконавець злочину, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сумісно з умислом на вчинення грабежу брали участь у виконанні об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, діяли як співвиконавці, безпосередньо брали участь у самосу процесі грабежу потерпілих.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Витрати на залучення експертів становлять у сумі 2615 грн 20 коп за проведення судових товарознавчих експертиз, які підлягають стягнення з обвинувачених на користь держави в солідарному порядку.
Речові докази, а саме: наручний годинник «Quartz», мобільні телефони марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» та «Nokia» моделі 2630 передані на відповідальне зберігання потерпілим.
Речовий доказ цифровий носій «Kingston Mikro-sd» , ємкістю 16GB знаходиться при матеріалах провадження.
Відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрана міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винних.
Крім того, суд приходить до переконання, щодо відсутності пом`якшуючих обставин, виходячи з наступного, обвинувачені покаялись тільки під час судових дебатів, а так протягом всього судового розгляду вину визнавали частково, а тому вказана обставина не може бути визнана, як пом`якшуюча. Що стосується відшкодування завданих збитків та відсутність у потерпілих претензій до обвинувачених, то суд також не може визнати вказану обставину пом`якшуючу, оскільки обвинувачені були затримані разом з викраденим майном, яке в подальшому слідчим повернуто потерпілим для зберігання до завершення кримінального провадження.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим, суд вважає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд приймає до уваги, що він не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, за час перебування в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" зарекомендував себе з позитивної сторони.
ОСОБА_4 також немає постійного місця проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності непритягувався, за час перебування в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" зарекомендував себе з позитивної сторони, виховувався без батьків.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні докази, з точки зору належності, допустимості, та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом, суд прийшов до переконання, що діяння у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та винуватість яких підтверджено належними та допустимими доказами.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

ОСОБА_3 починаючи з 2010 року був неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності до покарання у виді позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку, позбавлення волі. Відбувши покарання в 2017 році у виді позбавлення волі строком на дев"ять років, знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності.
Таким чином, характеризуючи особу ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів проти власності, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.
Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для ОСОБА_3 , в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин проти власності.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини вчинення правопорушення, особи винних та обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що виправлення ОСОБА_3 і запобігання вчиненню ним нових правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, при цьому необхідним і достатнім для нього буде покарання у виді позбавлення волі на строк, установлений в мінімальних межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Враховуючи дійсно щире каяття та особу ОСОБА_4 , то останньому також має бути призначено покарання у виді позбавлення волі, однак з відстрочкою виконання покарання, з випробуванням, з іспитовим строком. Суд вважає, що саме таке покарання виправить засудженого, буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень, а також буде стимулом щодо запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинувачених та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368,371,373,374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити кожному покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 момент затримання, а саме з 18 год 00 хв 14.03.2020 та час перебування під вартою.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 17.04.2021.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 негайно звільнити з під варти із залу суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 починається з часу проголошення вироку.
Речові докази, а саме: наручний годинник «Quartz», мобільні телефони марки «Samsyng», моделі «Wave Y (GT-S5380)» та «Nokia» моделі 2630 вважати повернутими потерпілим.
Речовий доказ цифровий носій «Kingston Mikro-sd» , ємкістю 16GB залишити при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 2615 грн 20 коп.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, потерпілими, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1