Ухвала

Іменем України
22 червня 2021 року

м. Київ
Справа № 758/13186/14-к
Провадження № 51 - 3044 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
07 вересня 2014 року близько 23 години ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до місцевості біля будинку АДРЕСА_2 , де зустрівся за домовленістю із раніше знайомим ОСОБА_6 , заздалегідь взявши із собою предмет по типу ножа з метою нанесення тілесних ушкоджень. Під час зустрічі та розмови на ґрунті особистої образи і виниклих неприязних відносин ОСОБА_5 умисно завдав предметом по типу ножа удар в область живота потерпілому ОСОБА_6 , після чого між ними виникла бійка, під час якої вони завдавали один одному удари руками та ногами. Після цього конфлікт між обвинуваченим та потерпілим припинився і ОСОБА_5 залишив місце події. Такими діями ОСОБА_5 умисно заподіяв ОСОБА_6 проникаюче колото-різане поранення живота, яке згідно висновку експерта №1809/Е від 28.10.2014 року відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва залишена без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить зазначену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що неправильне застосування ст. 75 КК України полягає у її необґрунтованому застосуванні судом першої інстанції, а апеляційний суд не навів переконливих доводів щодо безпідставності доводів апеляційної скарги прокурора та обґрунтованості мотивів застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України. при цьому зазначає, що судами не враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_5 та інші обставини.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував дані про його особу, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, одна з яких є малолітньою, та прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
При розгляді апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції його доводи щодо призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання. Апеляційний суд вказав про те, що після винесення вироку протягом шести років ОСОБА_5 не вчинив нового злочину, до адміністративної відповідальності не притягувався та надав в судовому засіданні суду апеляційної інстанції документи, відповідно до яких він був призваний по мобілізації та проходив службу в Збройних Силах України в період з 2015 по 2016 рік, є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, де отримав службову характеристику з позитивними рекомендаціями. Відповідно до довідки ОСОБА_5 з 11.07.2017 року по теперішній час офіційно працевлаштований в ТОВ «АРДІС», має міцні соціальні зв`язки, а тому всі ці обставини свідчать про те, що його виправлення та попередження нових злочинів можливе без ізоляції обвинуваченого від суспільства. Крім того, апеляційним судом також зазначено, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції прокурор підтримав позицію звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, а потерпілий не наполягав на реальному позбавленні волі обвинуваченого, тому при винесенні вироку суд першої інстанції обґрунтовано врахував позицію прокурора та потерпілого.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3