Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. Справа № 595/1417/19

Номер провадження1-в/608/10/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника Державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№26)" ОСОБА_4

законного представника засудженого ОСОБА_5 -- ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від покарання за хворобою, в якому вказав, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 липня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та засуджений до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 липня 2020 року залишено без змін. Починаючи з 16.07.2020 року та по даний час ОСОБА_5 утримується і тим самим відбуває покарання в Чортківській установі виконання покарань № 26. Під час відбування вищевказаного покарання ОСОБА_5 захворів на психічну хворобу. Так, слідчою СВ Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 в ході розслідування кримінального провадження №0000708 від 26.06.2019 року за ч.2 ст.190 КК України стосовно ОСОБА_5 призначено судово-психіатричну експертизу у КЕТІ «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 396 від 15.09.2020 року для диференціальної діагностики між психічним розладом і установчою поведінкою вирішено направити ОСОБА_5 на стаціонарну судово-психіатричну експертизу на базі КНП «ХОЗЗНДП» ХОР (с. Скаржниці). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 561 від 09.11.2020 року, ОСОБА_5 на даний час виявляє біполярний афективний розлад, поточний епізод помірної депресії з соматичними симптомами, через це він не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. ОСОБА_5 , який страждає вищевказаним психічним захворюванням, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. На підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру від 19 листопада 2020 року у кримінальному провадженні №0000708 від 26.06.2019 року за ч. 2 ст. 190 КК України ухвалою Бучацького районного суду від 12 січня 2021 року стосовно ОСОБА_5 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КК України звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу.

Частина перша ст. 84 передбачає обов`язкове звільнення від покарання, умовами якого є: 1) відбування особою покарання; 2) захворювання її на психічну хворобу; 3) позбавлення й можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. Підставою для звільнення від покарання таких осіб є неможливість їх виправлення. Психічна хвороба, яка позбавляє особу можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, не дає їй можливості усвідомлювати і примусовий характер державного впливу на нього, який полягає у позбавленні чи обмеженні прав і свобод особи. Такі особи звільняються від покарання незалежно від тяжкості вчиненого ними злочину, тривалості невідбутої частини покарання, наявності порушень режиму та інших обставин. Закон передбачає можливість застосування до них примусових заходів медичного характеру відповідно до ст. ст. 92-95. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 84 КК України, у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. При цьому час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в ч. 5 ст. 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

В умовах Чортківської УВП № 26 відсутні належні умови та можливості для надання кваліфікованої психіатричної допомоги особам, які утримуються та відбувають покарання. Даний факт унеможливлює подальше відбуття ОСОБА_5 покарання відповідно до вироку Монастириського районного суду від 16 липня 2020 року у виді 6 років позбавлення волі, а тому просить звільнити його від подальшого відбування покарання за хворобою, застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Законний представник засудженого ОСОБА_5 -- ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 клопотання підтримують, просять задовольнити.

Представник ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)" ОСОБА_4 при вирішення клопотання покладається на думку суду.

Вислухавши думку прокурора, яка вважає, що клопотання слід повернути особі, що його подала, оскільки засуджений ОСОБА_5 не відбуває покарання в ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)", представника ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)", законного представника засудженого, його захисника, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає поверненню захиснику засудженого з таких мотивів.

Судом встановлено, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 липня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та засуджений до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 липня 2020 року залишено без змін.

На даний час засуджений ОСОБА_5 тимчасово утримується в умовах ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)». Рішенням Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо визначення засудженим до позбавлення волі установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання ОСОБА_5 визначено для відбування покарання виправну колонію мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання для чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі та направлено для відбування покарання до державної установи "Миколаївська виправна колонія (№50)".

Отже, місцем відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_5 є державна установа "Миколаївська виправна колонія (№50)".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, але за умови, що ця справа відноситься до юрисдикції цього суду, віднесеної процесуальним законом.
Крім цього, слід зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В пунктах 23, 24 та тексті свого рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом»; фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції.
У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 537 КПК України визначений перелік питань, що вирішуються під час виконання вироку, зокрема, і про звільнення від покарання за хворобою (п.6 ч.1 цієї статті). Також у цій статті зазначено, що такі питання вирішуються судом, визначеним ч. 2 ст. 539 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція в частині визначення місця розгляду таких клопотань виключно за місцем виконання вироку міститься і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ № 223 20/0/4 16 від 11 січня 2016 року.
В пункті першому Висновків, які викладені в листі від 1 квітня 2017 року "Узагальнення судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків", Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що в випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК, суд не здійснює розгляд по суті клопотання; встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, суд з урахуванням положень ст. 539 КПК вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду.

За таких обставин, незважаючи на те, що на час подачі клопотання засуджений ОСОБА_5 знаходиться в ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», проте матеріали клопотання не містять відомостей, що засуджений відбуває покарання саме в цій установі, тобто ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» щодо останнього не є установою відбування покарання згідно зі ст. 11, ч. 3 ст. 18 Кримінально-виконавчого кодексу України, а тому суд вважає за необхідне повернути клопотання захиснику засудженого ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_7 та одночасно роз`яснює йому право звернутись з вказаним клопотанням до належного суду - місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 84 КК України визначає умови, за наявності яких можливе звільнення особи від відбування покарання за хворобою.

Натомість, Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, визначено у Додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року.

Саме зазначений нормативний акт регламентує процедуру підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою (Розділ VI), однак при зверненні з клопотанням до суду про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання за хворобою вимоги наведеного нормативно-правового документа дотримані не були..

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 7, 9, 372, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_5 повернути особі, що його подала, роз`яснивши право на звернення з таким клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом семи днів з часу її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 12 березня 2021 року о 17-й годині.

Суддя: ОСОБА_1