ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/1883/19 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/819/207/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу у вигляді тримання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_9 , погоджене з заступником начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.384 КК України ОСОБА_8 . Обрано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановлено, що після затримання ОСОБА_8 , не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та повернути слідчому клопотання для його належного оформлення. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що рішення суду ухвалено неповноважним судом з порушенням правил підслідності, оскільки компетентним та створеним у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» судом може бути тільки районний суд м. Києва, визначений Київським апеляційним судом, в той час як клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею Херсонського міського суду. Всупереч вимогам ст. 196 КПК України слідчий суддя обрала відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без обмеження строку дії у часу та просторі, що суперечить ст. 19 Конституції України, тим самим порушивши Присягу судді. Суд розглянув клопотання без участі прокурора, який його погодив, разом з цим під час судового розгляду приймав учать прокурор ОСОБА_11 , повноваження якого на участь в цьому кримінальному провадженні судом не перевірено, чим порушено вимоги ст. 37 КПК. В судовому засіданні не досліджувались оригінали матеріалів кримінального провадження, які фактично відсутні у слідчого, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів, тому рішення суд є незаконним. Досліджені судом копії процесуальних документів не є належними доказами в розумінні КПК, тому підозра ОСОБА_12 є такою, що ґрунтується на припущеннях. Слідчим приховано від суду ряд процесуальних документів, які мають істотне значення у справі та той факт, що за вчинення вказаного злочину складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 26.04.2013 року, тому кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 без закриття провадження щодо ОСОБА_13 не може бути розпочато.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позиції сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом належно дотримано вказаних вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом ГУНП в АР Крим та м. Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 21.11.2012 року за №0000057 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 384 КК України відносно ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.10.2012 о 18 годині 38 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Нісан» т/н НОМЕР_1 , рухаючись в м. Севастополі по автодорозі «Севастополь-Інкерман», зі сторони Мекензієвих гір в напрямку м.Севастополя, на 18 км + 100 м, в порушення вимог п.п. 10.1, 14.2, 11.3, 12.6, 1.5 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху, перед початком обгону, не переконавшись у тому, що це буде небезпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не переконалась у тому, що смуга зустрічного руху, на яку вона буде виїжджати, вільна від транспортних засобів. В той же час, ОСОБА_8 , виїхала на зустрічну смугу руху, рухаючись при цьому із перевищенням дозволенної в межах начеленого пункту швидкістю, яка складала більше 90 км/годину, де скоїла зіткнення з автомобілем «Пежо 206 СС» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в зустрічному напрямку по зустрічній смузі руху. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Пежо 206 СС» ОСОБА_15 та ОСОБА_16 загинули на місці пригоди. Крім того ОСОБА_8 під час досудового розслідування дала завідомо неправдиві показання про обставині ДТП.

02.12.2013 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру в вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

02.12.2013 року у зв`язку з тим, що місце знаходження підозрюваної ОСОБА_8 встановити не надалося можливим, УМВС України в м. Севастополі її оголошено в державний, та каналами Інтерполу в міжнародний розшук.

У подальшому 19.02.2016 року працівниками правоохоронних органів Італійської Республіки було встановлено місце перебування підозрюваної ОСОБА_8 у м. Колонелла, про що італійською стороною, згідно вимог міжнародно-правового законодавства, було повідомлено компетентні органи України.

Проте у зв`язку з анексією півострова Крим та російською збройною агресією відсутня можливість застосування екстрадиції ОСОБА_8 до ініціатора розшуку.

Після створення ГУНП в АРКрим та м. Севастополі, постановою заступника Генерального прокурора України від 13.01.2016 року підслідність кримінального провадження № 0000057 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286 та ч. 1 ст. 384 КК України відносно ОСОБА_8 визначена за слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній республіки Крим та м. Севастополі, яким розпочате досудове розслідування.

В зв`язку з тим, що місце перебування підозрюваної так і не було встановлено, заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №6002/2018.

15.01.2019 року слідчим СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі винесено постанову про оголошення підозрюваної ОСОБА_8 у міжнародний розшук каналами Інтерпол.

02.06.2020 року старший слідчий СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням, погодженим з заступником начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть двох осіб і ухиляється від слідства.

Доводи скарги стосовно порушення територіальної підсудності розгляду клопотання колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування окрім тих, що подаються в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, які віднесено до підсудності Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, які віднесено до підсудності Вищого антикорупційного суду - до Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до статті 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підслідність кримінальних правопорушень, вчинених на тимчасово окупованій території, визначається Офісом Генерального прокурора. Матеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, кримінальні провадження щодо яких знаходяться на стадії досудового розслідування, повинні бути передані органам досудового розслідування, визначеним Офісом Генерального прокурора.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 13.01.2016 року підслідність кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.11.2020 року за № 0000057 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286 та ч. 1 ст. 384 КК України відносно ОСОБА_8 визначена за слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній Республіки Крим та м. Севастополі, юридичною адресою якого є м. Херсон, пр. Адмірала Сенявіна, 128.

Отже на час подання клопотання досудове розслідування у вказаному провадженні здійснювалось Головним управлінням Національної поліції в Автономній Республіки Крим та м. Севастополі, тому клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою подано слідчим слідчого відділу ГУНП в АР Крим та м. Севастополі до належного суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Крім того, колегія суддів наголошує, що виходячи з буквального тлумачення положень ч. 1 ст. 12 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Київський апеляційний суд визначає підсудність справ, що перебували у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено. Цей же суд визначає слідчих суддів районних судів міста Києва для розгляду питань, що відносяться до повноважень слідчого судді, у кримінальних провадженнях, що перебувають на стадії досудового розслідування і здійснюються на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Разом з цим досудове розслідування в цьому провадженні не здійснюється на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а проводиться слідчим відділом ГУНП в АР Крим та м. Севастополі, розташованим в м. Херсоні, тому за клопотанням цього органу досудового розслідування обрання підозрюваній запобіжного заходу відбулось з дотриманням правил територіальної підсудності розгляду клопотань про забезпечення заходів кримінального провадження.

Отже колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи скарги про неналежне оформлення слідчим клопотання про обрання запобіжного заходу колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів має містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів додаються копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим дотримано вказаних вимог закону, при цьому до клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою додано копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує своє клопотання, які належним чином завірені, тому доводи скарги про те, що слідчий мав додати до клопотання оригінали всіх доказів, зібраних у провадженні, є безпідставними та суперечать положенням п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК.

Оцінюючи доводи скарги про відсутність правових підстав для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1, п. 4 ч. 2, 4 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 ККПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ст.194 ч.1 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та ризику переховування її від слідства та суду.

Як правильно встановив слідчий суддя, на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень вказують зібрані докази: саме: висновки судово-медичних експертиз № 145 від 07.07.2016 року про причини смерті ОСОБА_16 та ОСОБА_15 пасажирів автомобіля «Пежо206» внаслідок ДТП, що сталася в м. Севастополі 13.10.2012 року, за участі автомобіля «Ніссан» т/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 ; висновок судово-медичної експертизи від 25.10.2012 року № 2124 про отримання пасажиром автомобіля «Ніссан» ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок даної ДТП; протокол огляду місця події від 13.10.2012 року, яким зафіксовано місце ДТП, розташування транспортних засобів, сліди ДТП; протокол допиту свідка ОСОБА_17 , який був очевидцем ДТП та бачив, як автомобіль Ніссан, рухаючись зі швидкістю більш ніж 100 км/год, під час маневру обгону, не впевнившись в його безпечності, виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем «Пежо-206», в якому відразу загинуло двоє пасажирів; висновок судово-медичної експертизи № 26-к/188 відповідно до якого саме ОСОБА_8 в момент ДТП перебувала за кермом автомобіля «Ніссан», а ОСОБА_13 - на правому передньому пасажирському сидінні; висновок судової автотехнічної експертизи № 13 від 21.01.2013 року, відповідно до якого дії саме водія автомобіля Ніссан перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, технічна можливість для водія автомобіля Ніссан уникнути ДТП полягала у виконанні ним у комплексі вимог п. 10.1, 14.2в, 12.б, 11.3, 1. 5 ПДР України, для чого перешкод технічного характеру не вбачалось .

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень, встановлювати винуватість або невинуватість особи у вчиненні злочину, тому доводи скарги про те, що в вчиненні цього злочину обвинувачується також інша особа ОСОБА_13 , що виключає винуватість ОСОБА_8 та притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 286 КК є неприйнятними, оскільки вирішення цього питання не належить до компетенції слідчого судді на цій стадії провадження.
На цій стадії провадження законодавець не вимагає від органу досудового розслідування володіти усією сукупності доказів, які б вказували на особу, як таку, що вчинила злочин, достатньо декількох з них, які обґрунтовано свідчать про причетність особи до вчинення злочину.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Вагомість зібраних у справі доказів, які вказують на обґрунтованість підозри саме ОСОБА_8 у вказаному провадженні доведена слідчим та сумнів не викликає.
Слідчий суддя обґрунтовано врахував, що підозрювана ОСОБА_8 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, який спричинив загибель двох осіб, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, тривалий час переховується від органів досудового розслідування та перебуває в міжнародному розшуку, тому з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, враховуючи наявність ризиків, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу без визначення застави.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Виходячи з встановлення слідчим суддею мети та підстави застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу та належним обґрунтуванням цього висновку в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та не вбачає істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали

При цьому посилання у скарзі на невизначеність слідчим суддею конкретного строку тримання ОСОБА_8 під вартою в даному випадку є неприйнятними, оскільки аналіз ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави для висновку, що у разі оголошення підозрюваного у міжнародний розшук остаточно питання про обрання запобіжного заходу вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка постановлена заочно, не обмежується строком, встановленим ч. 1 ст. 197 КПК. В разі затримання підозрюваної особи в порядку екстрадиційних заходів, суд, виходячи з припису ч. 6 ст. 193 КПК протягом 48 годин, зобов`язаний повторно розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу з дотриманням вимог ч. 1 ст. 197 КПК або замінити його на більш м`який.

Посилання у скарзі на участь в судовому засіданні неповноважного прокурора також є неприйнятними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Згідно з параграфом 2 глави 3 розділу 1 КПК України прокурор є суб`єктом кримінального процесу на стороні обвинувачення.

Положеннями ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. При цьому прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України терміном «кримінальне провадження» охоплюється досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів провадження вбачається, що процесуальне керівництво в цьому провадженні здійснюється групою прокурорів, до складу якої, зокрема, постановою заступника прокурора автономної Республіки Крим від 15.05.2020 року був включений прокурор ОСОБА_11 (а.п. 4, 156, 250).

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року (справа № 367/6475/15-к, провадження № 51-420км18), зазначено, що група прокурорів, визначена у конкретному кримінальному провадженні відповідно до ст. 37 КПК України, діє як єдина процесуальна особа - прокурор. Процесуальні дії, що вчиняють прокурори, які входять до групи, мають характер взаємодоповненості та взаємозамінності й спрямовані на реалізацію прав та обов`язків прокурора відповідно норм КПК України.

Тому колегія суддів приходить висновку про те, що прокурор ОСОБА_11 мав право брати участь у розгляді клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_9 слідчим суддею у даному кримінальному провадженні, незалежно від того, що він його не погоджував.

З журналу та звукозапису судового засідання від 12.06.2020 року вбачається, що сторона захисту не ставила під сумнів законність повноважень прокурора та не заявляла відводів учасникам процесу.

Отже доводи скарги захисника про те, що під час слідчим суддею було розглянуто клопотання слідчого за участю прокурора, який не мав на те повноважень, не ґрунтуються на законі.

Виходячи з наведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 422 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2020 року, якою підозрюваній ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання
Ухвала набрала законної сили 01.04.2021 року ОСОБА_5 .