Справа № 487/5335/17
Провадження № 1-кп/487/64/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0003295 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, не одруженого, працюючого слюсарем ООО "Інтерпромтех", раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

за участю сторін кримінального провадження :
зі сторони обвинувачення прокурор а ОСОБА_4
зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнане судом доведеним:
19.08.2017 року близько 17.00 год. у ОСОБА_3 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих особистих неприязнених стосунків, виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, тримаючи в руках ніж, спричинив один удар в область живота потерпілого ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України та визнає його винуватим у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України визнав. Не оспорюючи факту спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, стверджував, що не мав умислу на їх нанесення, та діяв у межах необхідної оборони.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 , який суду пояснив, що 19.08.2017 року у вечірній час, повертався з роботи до дому у маршрутному таксі. Виходячи з маршрутки, на зупинці по вул. 3 Слобідська в м.Миколаєві почув як його образив незнайомий чоловік. Ну зупинці громадського транспорту, підійшла компанія людей, які перебували у нетверезому стані, і почали наносити йому удари. ОСОБА_6 наносив удари в обличчя кулаком, жінки тримали його за руки. Від ударів він впав на землю і втратив свідомість. Підвівшись, побачив що сорочка на ньому порвана та відсутній ланцюжок. Одразу пішов за компанію, просив їх зупинитися, та повернути ланцюжок. ОСОБА_6 почав кидати в його сторону каміння, після чого, з метою самозахисту, він дістав ніж і раптово наніс останньому один удар ножем в область живота.

Показання свідка ОСОБА_7 , який безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 19.08.2017 року у вечірній час пересувався на автомобілі по вул. 3 Слобідська в м.Миколаєві з вул. Кузнецької в напрямок пр. Центрального. На перехресті вул. Пограничної та 3 Слобідської побачив групу людей. Бійка проходила безпосередньо між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 . Після бійки, ОСОБА_3 залишився на землі, а група людей пішла. Потім побачив, як ОСОБА_3 , тримаючи у руці ніж, намагається наздогнати компанію. Він одразу викликав наряд поліції. Безпосередньо моменту нанесення ОСОБА_8 удар ножем потерпілому не бачив. Всі події наглядав з транспортного засобу.

Покази свідка щодо фактичних обставин скоєння ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення, у своєму взаємозв`язку повністю узгоджуються з сукупністю досліджених судом письмових доказів, а саме

Витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0003295 , внесеного до ЄРДР 19.08.2017 року за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 121 КК України, порушене за заявою ОСОБА_9 , яка просить вжити заходи до невідомої особи, яка 19.08.2017 приблизно о 17.30 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , спричинила тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_6 , а саме проникаюче поранення черевної порожнини із пошкодженням великого сальника.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.08.2017 року , відповідно до якого ОСОБА_9 просить вжити заходи до невстановленої особи, яка 19.08.2017 приблизно о 17.30 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , спричинила тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_6 .

Протоколом огляду місця події, з фото таблицею та додатком до нього, складеним слідчим Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 19.08.2017 року, за результатами огляду відкритої ділянки місцевості, яка розташована за адресою: м.Миколаїв вул. Дзержинського, навпроти буд. №101. Відповідно до протоколу, під час проведення вказаної слідчої дії на відстані близько 18м від краю асфальтобетонного покриття вул.. Погранична у напрямку вул. Скороходова, та 8,5 м до будинку, який розташований з правої сторони у напрямку вул. Скороходова, на землі під деревом виявлено предмет чорно-сірого кольору зовні схожий на ніж. Оглядом предмету встановлено, що довжина леза становить 10,4 см., довжина рукоятки становить 12,5 см. Під час огляду на лезі та на рукоятці наявна речовина бурого кольору, зовні схожа на кров.

Протоколом огляду місця події з фото таблицею та додатком до нього, складеним слідчим Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 19.08.2017 року, за результатами огляду джинсів синього кольору, котрі розташовані на підлозі біля палати №154 відділення нейрохірургії ЛШМД ( м.Миколаїв вул. Корабелів 14). Оглядом встановлено що на джинсах наявна речовина темно-бурого кольору, зовні схожа на кров.

Випискою із приймального відділення ЛШМД, з якої вбачається, що у ОСОБА_6 наявне ножове поранення живота.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7036/887, відповідно до якої вбачається що ОСОБА_6 наявний діагноз: проникаюча колото-різана рана брюшної полості із пошкодженням великого сальника.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.08.2017 року , відповідно до якого ОСОБА_6 просить вжити заходи до невстановленої особи, яка 19.08.2017 приблизно о 17.00 год. нанесла ножове проникаюче поранення у живіт.

Протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, відповідно до якого 19.08.2017 року був затриманий ОСОБА_3 .

Протоколом огляду місця події, складеного слідчим Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївські області 21.08.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_3 в приміщенні службового кабінету №6 Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області добровільно видав майку білого кольору із слідами речовини бурого кольору та сорочку оранжевого кольору у клітинку із ознаками механічного пошкодження, та слідами речовини бурого кольору.

Висновком експерта №1355 від 14.09.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 має місце тілесне пошкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника. Характер рани свідчить про те, що дане тілесне пошкодження могло утворитися від однократної дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути ніж. По ступеню тяжкості дане тілесне пошкодження відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Утворення даного тілесного пошкодження при падінні тіла на площину з положення стоячи виключається.

Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7036, з якої вбачається, що ОСОБА_6 в період з 19.08.2017 року по 31.08.2017 рік перебував на стаціонарному лікуванні у ЛШМД, з діагнозом: проникаюча колото-різана рана черевної порожнини.

Висновком експерта №384 від 19.09.2017 року, відповідно до якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. На марлевому тампоні зі змивом знайдена кров людини, при серологічному досліджені якої виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи групи А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Висновком експерта №463 від 21.11.2017року, відповідно до якого на руків`ї ножа виявлено клітини з ядрами без домішки крові, на лезі ножа виявлено кров людини, клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки крові виявлених на руків`ї ножа та генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами виявлених на лезі ножа збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_3 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_6 . Походження клітин з ядрами без домішки крові виявлених на руків`ї ножа та слідів крові і клітин з ядрами виявлених на лезі ножа від потерпілого ОСОБА_6 виключається.

Висновком експерта №433 від 16.11.2017 року , відповідно до якого ніж наданий на експертизу до холодної зброї не належить;

Висновком експерта №385 від 19.09.2017 року, відповідно до якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. На футболці, представленій на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному досліджені якої виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи групи А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Висновком експерта №386 від 19.09.2017 року, відповідно до якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. На майці, сорочці, брюках, представлених на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному досліджені якої виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи групи А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Протоколом огляду предмета, складеного слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області 26.09.2017 року, відповідно до якого було проведено огляд цифрового носія інформації ком пакт-диска для лазерних систем зчитування інформації. Диск містить відеозапис з камер спостереження неподалік від місця вчинення злочину.
З протоколу та відтвореного відеозапису, вбачаються дії котрі вчиняв ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , після чого обвинувачений викинув ніж під деревом неподалік від місця вчинення злочину.

Протоколом слідчого експерименту з додатками до нього від 24.08.2017 року.
Так з протоколу та відтвореного відеозапису вбачається, що в ході слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , проведеного в період часу з 12.40 год. до 14.35 год. , свідок детально повідомила та відтворила обставини при яких ОСОБА_6 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_4 .
Слідчий експеримент за участю свідка було проведено з застосуванням відеозйомки, з дотриманням вимог ст.ст. 223,240 КПК України.
Під час проведення слідчого експерименту, свідок, якій було роз`яснені права, чітко та послідовно повідомила про обставини вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та на місцях відтворила обстановку та обставини події.

Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин скоєння ОСОБА_3 19.08.2017 року кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121КК України.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність умислу нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а також твердження, в тій частині, що тілесні ушкодження потерпілому він заподіяв, діючи в межах необхідної оборони, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєний злочин, оскільки вказана позиція обвинуваченого була спростована сукупністю досліджених при судовому розгляді, належних та допустимих зазначених вище доказів.

Одночасно, надаючи оцінку вказаним твердженням ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Таким чином суспільно небезпечне посягання для визнання його таким, від якого допустима необхідна оборона, має за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам, та виявляється в активних умисних діях особи, якою здійснюється посягання.

В ході судового розгляду, не встановлено наявності зі сторони потерпілого будь-яких умисних дій, в момент нанесення обвинуваченим удару ножем, які б реально заподіяли чи створювали реальну загрозу заподіяння обвинуваченому ОСОБА_3 будь-якої шкоди.

Суд вважає, що дії потерпілого, зокрема як стверджує обвинувачений - кидання в нього камінням, не були суспільно небезпечним посяганням, нападом, та не були безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому тяжких тілесних ушкоджень або такої невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони.

Крім того, як пояснив у судовому засіданні обвинувачений, після бійки з потерпілим, та нанесення йому удару, пройшов деякий час, після чого він наздогнав потерпілого, дістав ніж і наніс удар в область живота.

Таким чином, під час судового розгляду провадження не встановлено будь-яких фактичних обставин, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_3 , наносячи удар потерпілому, діяв у межах необхідної оборони.

Також при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує спосіб, знаряддя злочину, механізм, характер і локалізацію поранення, завданого потерпілому, а саме той факт, що обвинувачений наніс удар ножем, в життєве важливий орган людини, живіт, та усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Крім того, згідно показів, наданих свідком ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 після бійки з потерпілим, наздоганяв останнього тримаючи у руці ніж, що підтверджує його умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, яким керувався суд.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначені положення кримінального законодавства узгоджуються з позицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу … Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення ( форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів з лочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Також суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, має 3 групу інвалідності з дитинства.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, дані про особу обвинуваченого, суд знаходить підстави для призначення покарання ОСОБА_3 з застосування ст.75 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком, суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має 3 групу інвалідності з дитинства. У судовому засіданні не спростовував причетність до вчиненого, розуміє неправомірність дій, та кається у вчиненому.

Крім того суд враховує обставини вчинення ОСОБА_3 злочину, зокрема подіям, що передували його вчиненню, та приймає до уваги надану Виписку із медичної картки стаціонарного хворого від 19.08.2017 року, відповідно до якої у ОСОБА_3 наявний діагноз: струс головного мозку, забої м`яких тканей обличчя, забої грудної клітини.

Крім того в процесі розгляду справи, судом не було встановлено тяжких наслідків від злочину які мали непоправний характер та кардинально у негативний бік змінили б звичний уклад життя потерпілого.

Крім того, Миколаївською місцевою прокуратурою №1 заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що потерпілий ОСОБА_6 після вчинення відносно нього злочину перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва. Вартість на лікуванні у період з 19.08.2017 по 31.08.2017 складає 5729,82 грн., що підтверджується надою лікарнею Довідкою, та які відповідно до закону підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради - кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_6 від злочину в сумі 5729,82 грн.

Речові докази: два паперові конверти білого кольору з марлевими тампонами зі змивами, два паперові конверти зі зразками крові потерпілого ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_3 ; сейф пакет №4345427 в котрому знаходиться майка та чоловіча сорочка, сейф пакет в котрому знаходиться футболка, сейф пакет № 4362960 в котрому знаходяться брюки знищити. Диск з відеозаписом з камер спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1