Справа №463/4573/13-к
Провадження №1-в/463/72/21
УХВАЛА

09 червня 2021 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

захисника засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_4

у м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна -

в с т а н о в и в :

засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування арешту у кримінальному провадженні №0000465 про обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 за ст.368 КК України в редакції закону від 07.04.2011 року.

Заяву мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року у справі №463/4573/13-к ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року); обрано покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права займати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій терміном на 3 роки та з конфіскацією всього належному йому майна.

На даний час засуджений покарання відбув, питання конфіскації майна було вирішено Державною виконавчою службою Личаківського ВДВС і у зв`язку із відсутністю майна, яке підлягало конфіскації, виконавчий лист повернуто до суду. Однак 27.01.2021 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі - Інформаційна довідка), він дізнався, що на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 29.02.2012 року, виданої ст. слідчим відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , накладено арешт на невизначене майно та все нерухоме майно ОСОБА_3 , про що було внесено відомості про обтяження до Реєстру - реєстраційній номер обтяження 12231867, і даний арешт досі не скасований.

У зв`язку з тим, що постанова діє і обмежує його права, оскільки у випадку набуття майна у власність воно буде автоматично арештоване, що не відповідає ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки вирок виконано, а арешт не скасовано, просить заяву задоволити.

В судовому засіданні захисник засудженого заяву підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в заяві.

Прокурор у судове засідання не з`явився тричі, про розгляд заяви повідомлений належним чином, виходячи з положень ст.22 КПК України, яка визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, суд вважає прокурор не проявляє зацікавленості до розгляду заяви, а тому слід її розглянути у відсутності прокурора.

Заслухавши думку захисника засудженого, оглянувши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року); обрано покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права займати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій терміном на 3 роки та з конфіскацією всього належному йому майна.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року замінено невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року 2 роки 8 місяців 20 днів позбавлення волі більш-м`яким виправними роботами на строк 2 роки з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2019 року звільнено засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково від відбуття покарання у виді виправних робіт строком на два роки з відрахування 10 відсотків заробітку в дохід держави, призначеного ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2017 року, якою замінено невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року, невідбутий термін покарання 4 місяці 15 днів.

Судом встановлено, що вирок суду про конфіскацію майна засудженого був звернутий до виконання і виконавчий лист скерований на виконання до органів ДВС.

Як вбачається із постанови державного виконавця від 18.07.2016 року, яка долучена до матеріалів кримінального провадження №1/463/6/15 в процесі виконання вироку в частині конфіскації майна засудженого державним виконавцем встановлено, що він не мав нерухомого та рухомого майна, яке підлягало конфіскації в дохід держави, а тому виконавчий лист повернутий до справи.

В той же час, дійсно з наданої довідки засудженим від 27.01.2021 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі - Інформаційна довідка), вбачається, що на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 29.02.2012 року, виданої ст. слідчим відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , накладено арешт на невизначене майно та все нерухоме майно ОСОБА_3 , про що було внесено відомості про обтяження до Реєстру - реєстраційній номер обтяження 12231867, і даний арешт досі не скасований.

Згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок. Порядок вирішення питань, зв`язаних з виконанням вироку передбачений ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року).

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, виходячи з того, що засуджений повністю відбув покарання, питання конфіскації всього майна, яким він володів на час постановлення вироку вирішено у встановленому законом порядку, подальше збереження арешту на майно засудженого приведе до порушення його конституційних прав, оскільки все майно, яке він придбає на законних підставах автоматично підпадає під арешт.

Таким чином, суд вважає, що підстави арешту майна засудженого на даний відпали і його слід скасувати.

Керуючись положеннями ст. 409, 411 КПК України в редакції 1960 року, пункту 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України,

ухвалив:

заяву задоволити.

Скасувати арешт майна засудженого ОСОБА_3 , що накладений у кримінальному провадженні №0000465 про обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 за ст. 368 КК України в редакції закону від 07.04.2011 року на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 29.02.2012 року, виданої ст. слідчим відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , на невизначене майно та все нерухоме майно ОСОБА_3 , про що було внесено відомості про обтяження до Реєстру речових прав на нерухоме майно - реєстраційній номер обтяження 12231867.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через місцевий суд.

Суддя: ОСОБА_1