УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року

м. Київ
справа № 608/867/19
провадження № 51-5700ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2021 року,

встановив:
Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йому покарання: за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 3 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що 26 лютого 2019 року біля 00 год шляхом пошкодження металопластикового вікна, проник в приміщення спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав товарно-матеріальні цінності, а саме: ноутбук марки «Toshiba», вартість якого становить 2361 грн 67 коп, сонцезахисні окуляри марки «Rapala Sufix», вартість яких становить 300 грн, мікрофон марки «Rode Video Mic Stereo», вартість якого становить 5000 грн, мобільний телефон марки «HTC ONE X+», вартість якого становить 950 грн, мобільний телефон марки «HTC one m8», вартість якого становить 1647 грн 68 коп, ваги торгової марки «Livstar» модель LSU- 1772, вартість яких становить 160 грн 49 коп, гроші в сумі 400 грн, болгарку марки «Hitachi», вартість якого становить 1000 грн, фен торгової марки «ALPARI» моделі «FN-2039 CD», вартістю якого становить 132 грн 33 коп та ТВ приставку марки «OTT TV BOX», вартість якого становить 999 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12951 грн 17 коп.
Крім того, 05 квітня 2019 року біля 22 год, ОСОБА_5 проник на територію господарства ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де каменем розбив металопластикове вікно вказаного будинку та умисно, таємно викрав товарно-матеріальні цінності, а саме: перфоратор «Hilti TE15», вартість якого становить 1175 грн 72 коп, болгарку марки «Makita», вартість якого становить 551 грн 25 коп, п`ять кутових металевих блях, вартість яких становить 225 грн, пластиковий щиток, вартість якого становить 83 грн, будівельний рівень, вартість якого становить 106 грн 67 коп, чотири гаки для ринв, вартість яких становить 192 грн 08 коп та кутову ринву, вартість якої становить 85 грн. Однак, з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками поліції в будинку за вищевказаною адресою.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2021 року вирок місцевого суду змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання, як на доказ вини ОСОБА_5 , на протокол проведення слідчого експерименту від 08 травня 2019 року з таблицею ілюстрацій та показання свідка ОСОБА_8 . В решті вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується із судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що місцевий суд невірно оцінив докази у справі, не взяв до уваги порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), допущенні під час досудового розслідування, та безпідставно не визнав недопустимими докази у кримінальному провадженні, зокрема протоколи огляду від 26 лютого та 05 квітня 2019 року. На думку захисника огляди приміщень у кримінальному провадженні були здійсненні без ухвали слідчого судді, а відтак докази, що є похідними від вказаних слідчих дій, є недопустимими, а саме: висновок експерта №15/7 від 07 травня 2019 року та протокол огляду предметів від 08 квітня 2019 року.

Крім того, на думку захисника, вищезазначений огляд від 08 квітня 2019 року всупереч вимогам КПК було проведено без участі понятих та потерпілого.
Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК, оскільки не містить належного спростування всіх доводів, зазначених у апеляційних скаргах сторони захисту.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Зі змісту долученого до касаційної скарги вироку місцевого суду вбачається, що ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна та у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, вчиненому повторно, і кваліфіковано його дії за частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК.
В основу прийнятого рішення за епізодом протиправних дій від 26 лютого 2019 року місцевим судом покладено показання потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні повідомив, що ранком 26 лютого 2019 року виявив сліди проникнення у належний йому спортивний клуб та викрадення ноутбука, спортивної сумки, інструментів та інших речей, про що повідомив працівників поліції. Окрім того, потерпілий зазначив, що ця подія зафіксована камерами відеоспостереження.
З показань свідка ОСОБА_9 (анкетні дані якого змінено) вбачається, що у лютому 2019 року засуджений прийшов до нього додому із сумкою, в якій були різні речі, у тому числі ноутбук, два телефона та ваги, які просив його продати.
Вищезазначені показання узгоджуються із заявами ОСОБА_9 (анкетні дані якого змінено), ОСОБА_10 про добровільну видачу працівникам поліції жіночого фену, кухонних ваг, вітамінів та мобільного телефону відповідно, протоколами огляду місця події від 26 лютого, 08 та 04 березня 2019 року, висновками експертів від 22 квітня 2019 року № 6.1-440/19, від 18 квітня 2019 №6.1-441/19, від 22 квітня 2019 року № 6.1-463/19, а також від 25 квітня 2019 року №1.4-274/19, яким встановлено належність ОСОБА_5 папілярного узору на вилученому під час огляду ноутбуку.
Окрім того, оглянутими у ході судового розгляду відеозаписами із камер відеоспостереження у спорткомплексі «Формула краси», зафіксовано перебування у цьому приміщенні особи чоловічої статі у період вчинення протиправних дій, що інкримінувалися засудженому, яка переносила окремі предмети та складала їх у свою сумку. Згідно з висновком судової портретної експертизи від 07 травня 2019 року №15/7, на вказаних відеозаписах зображено засудженого ОСОБА_5 .
Винуватість ОСОБА_5 за епізодом протиправних дій від 05 квітня 2019 року підтверджена дослідженим у ході судового розгляду протоколом огляду від 05 квітня 2019 року, у ході якого виявлено сліди проникнення у домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_5 , який перебував на другому поверсі будинку, та речі потерпілої, що знаходились з тильної сторони приміщення.
Наведені вище обставини підтверджуються заявою потерпілої ОСОБА_7 від 05 квітня 2019 року про притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка проникла в її житло та намагалася викрасти належні їй речі, протоколом огляду речей від 08 квітня 2019 року, висновками експертів від 19 квітня 2019 року №6.1-439/19, від 18 квітня 2019 року №6.1-444/19, від 22 квітня 2019 року №6.1-462/19, від 19 квітня 2019 року №6.1-443/19.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами сторони захисту доводи яких є аналогічними зазначеним у касаційній скарзі, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 КПК, з чим погоджується і колегія суддів.
Зокрема, апеляційний суд ретельно перевірив доводи захисника про недопустимість відеозаписів з камер спостереження спорткомплексу «Формула краси», та визнав їх необґрунтованими.
Як вірно встановив апеляційний суд, ОСОБА_6 , який набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні права передбаченні пунктом 3 частини 1 статті 56 КПК, надав слідчому докази, а саме зазначені вище відеофайли, протокол огляду яких від 27 лютого 2019 року відповідає вимогам статті 104 КПК. При цьому, суд зазначив, що для проведення вказаної слідчої дії КПК не передбачено обов`язкового залучення понятих та спеціаліста, а тому їх відсутність не свідчить про недопустимість вказаного доказу.
Безпідставними визнано також посилання сторони захисту на недопустимість протоколів огляду місць подій від 26 лютого 2019 року та 05 квітня 2019 року, оскільки їх згідно з частиною 1 статті 233 КПК проведено на підставі добровільної згоди потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується їх заявами, та за участю понятих, про що свідчать підписи останніх у протоколах проведених слідчих дій. Факт добровільності проведеного огляду підтвердив також потерпілий ОСОБА_6 під час його допиту у суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, підстав вважати інші докази у кримінальному провадженні недопустимими, з огляду на доктрину «плодів отруєного дерева», як на тому наголошує захисник у поданій скарзі, колегія суддів не вбачає.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3