Номер провадження: 11-сс/813/910/21
Номер справи місцевого суду: 523/8258/21 1-кс/523/2158/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 26.05.2021 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000683 від 20.05.2021 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000683 від 20.05.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця ДТП 19.05.2021, зокрема, на:

- транспортний засіб сідловий тягач «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- напівпричеп «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , номер рами: НОМЕР_5 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та вилучене майно повернуто власнику.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя дійшов переконання про те, що на теперішній час необхідність у його збереженні як речового доказу відпала, оскільки огляд та експертне дослідження автомобілю вже відбулись, цивільний позов не заявлявся, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована, при цьому, власник майна ОСОБА_9 має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, є ФОПом, займається вантажними перевезеннями, що є його єдиним джерелом доходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною у зв`язку із істотними порушеннями вимог КПК України та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження з огляду на залишення слідчим суддею поза увагою того, що вищезазначені автопотяг у складі сідлового тягача «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , та напівпричеп «Lamberet LVFS-3E» р.н. НОМЕР_4 , визнані речовими доказами в зазначеному провадженні, постановою слідчого від 21.05.2021 призначено автотехнічну експертизу по дослідженню технічного стану вказаних транспортних засобів, при цьому, на теперішній час експертом проведено огляд транспортного засобу, проте висновок ще не готовий та не виключається необхідність повторного огляду транспортного засобу; в подальшому планується проведення судової автотехнічної експертизи обставин ДТП, для проведення якої також можуть знадобитись згадані транспортні засоби; у запереченнях представника власника майна зазначено, що потерпілим не пред`явлено цивільного позову, проте на теперішній час потерпілий перебуває на лікуванні з дігнозом: СГМ, ЗЧМТ, рублена рана потиличної ділянки справа, перелом грудної клітини, тобто позбавлений можливості пред`явити цивільний позов.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на автопотяг у складі сідлового тягача «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , та напівпричеп «Lamberet LVFS-3E» р.н. НОМЕР_4 , номер рами: НОМЕР_5 , із правом вилучення вищезазначених транспортних засобів у власників та користувачів, із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представника власника майна, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000683 від 20.05.2021 (а.с. 1-3) вбачається, слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження, як речового доказу.

Окрім того, відповідно до клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 4), СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК Україниза заявою про те, що 19.05.2021 приблизно о 20:25 год. за адресою: м. Одеса, пр-т. Добровольського 159 водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автопотягом у складі тягачу «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , та напівпричепу «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину у невстановленому місці; внаслідок ДТП ОСОБА_11 доставлено до КПН «ООКЛ» з діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, рублена рана потиличної ділянки справа, перелом грудної клітини (стаціонарне лікування).

В ході проведення 19.05.2021 огляду місця ДТП за адресою: м. Одеса, пр-т. Добровольського, 159 було виявлено та вилучено вантажний автомобіль «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , та напівпричеп «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , та поміщено зазначені транспортні засоби на штраф-майданчик (а.с. 6-14).

При цьому, відповідно до протоколу зазначеного вище огляду місця ДТП від 19.05.2021, на передньому бампері вантажного автомобілю сідлового тягача «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , були виявлені пошкодження у вигляді потертостей нашарувань пилу.

Постановою старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 20.05.2021 вилучене майно, а саме автопотяг у складі сідлового тягача «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , з напівпричепом «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , номер рами: НОМЕР_5 , було визнано речовими доказами (а.с. 24-25).
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в клопотанні слідчого майно, зокрема, сідловий тягач «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, вилучений автопотяг може бути знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_12 , так само як і міг зберегти на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення, зазначає, що не накладення арешту на зазначений вище транспортні, може призвести до знищення або втрати такого речового доказу, що може негативно вплинути на досягнення завдань кримінального провадження, з огляду, зокрема, на необхідність проведення судових авто-технічних експертиз, для потреб яких потрібен буде зазначений вище транспортний засіб.
Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку зазначені вище транспортні засоби, які належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_9 , відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовими доказами в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим слідчий обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такі транспортний засіб та напівпричеп, а слідчий суддя дійшов помилкового та передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автопотяг задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки слідчого судді в даному випадку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, слідчим суддею не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про накладення арешту на сідловий тягач «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , з напівпричепом «Lamberet LVFS-3E», р.н. НОМЕР_4 , номер рами: НОМЕР_5 , належні на праві приватної власності гр. ОСОБА_9 задля забезпечення їх збереження як речового доказу.
Водночас, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що власником зазначених вище транспортних засобів, є ОСОБА_9 , який є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є вантажні перевезення (а.с. 45), багатодітним батьком (а.с. 44), одружений (а.с. 35) та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та сестру-інваліда 2-ої групи (а.с. 37-43), жодній особі в зазначеному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого частково та накласти арешт на вищевказаний автопотяг без позбавлення власника ОСОБА_9 права користування та володіння транспортним засобом, наряду з правомочністю розпорядження, оскільки таке обмеження його права власності на зазначений автомобіль буде надмірним та безпідставним.

Натомість, органом досудового розслідування не була доведена необхідність обмеження ОСОБА_9 у правомочності володіння та користування вказаним автопотягом у складі сідлового тягача та напівпричепу, зокрема того, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження чи інших незаконних дій стосовно автопотягу як речового доказу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку достатнім задля забезпечення досягнення визначеної слідчим мети арешту майна у виді збереження речового доказу буде накладення арешту на зазначені вище транспортні засоби, належні на теперішній час на праві приватної власності ОСОБА_9 із обмеженням права останнього на розпорядження вказаним автопотягом.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту в межах вказаного кримінального провадження на зазначені вище транспортні засоби, належні ОСОБА_9 на праві приватної власності із забороною їх відчуження.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 26.05.2021 про відмову в накладенні арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, в межах кримінального провадження №0000683 від 20.05.2021 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8
Накласти арешт на сідловий тягач «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , та на напівпричеп «Lamberet LVFS-3E» р.н. НОМЕР_4 , номер рами: НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 , шляхом заборони відчуження (розпорядження) зазначеним майном.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4