Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/142/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2020 року у кримінальному провадженні № 0000053 від 13 лютого 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Онуфріївка, Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, учня 12 класу Онуфріївської ЗОШ, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-10 січня 2020 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2020 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам даного кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 , під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , не мав умислу на заволодіння його мобільним телефоном, ударив ОСОБА_9 та забрав у нього мобільний телефон, лише для того щоб ОСОБА_9 вибачився перед ОСОБА_10 , після чого хотів його повернути, що підтверджується показаннями ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Крім того вказує, що ОСОБА_8 , разом з іншими втік з місця пригоди, не для того щоб розпорядитися викраденим у потерпілого майном, а тому, що злякався невідомих йому осіб - працівників поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які при затриманні йому не представились.

Адвокат стверджує, що оскільки ОСОБА_8 у проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 участі не приймав, а зміст протоколу не містить даних про результати його проведення та не відображає повну картину обставин цієї події, то даний протокол в силу ст. 86 КПК України є недопустимим доказом.

Вважає, що при фактичних обставинах цієї справи, які суд встановив неправильно, дії ОСОБА_8 не охоплювались корисливим умислом, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони виключає наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Неправильна та необ`єктивна оцінка, наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи і призвело на думку сторони захисту до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Згідно з вироком, суд встановив, що 12 лютого 2020 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходилися на дорозі напроти будинку АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка.
Під час цієї сварки, у ОСОБА_8 , який помітив у руці ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J4 Plus», виник умисел, спрямований на відкрите викрадення цього майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його дії є помітними і зрозумілими для ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , умисно вихопив з рук ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy J4 Plus».
ОСОБА_9 у свою чергу, з метою повернення незаконно викраденого у нього мобільного телефону, почав чинити ОСОБА_8 фізичний опір.
Незважаючи на це, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, з метою припинення опору ОСОБА_9 , умисно наніс йому рукою удар в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді крововиливу, зсадин та припухлості м`яких тканин обличчя, які згідно висновку експерта № 25 від 13.02.2020 року відносяться до категорії легких.
Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим у потерпілого ОСОБА_9 майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1997, 40 грн.
У запереченнях прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 просить відмовити адвокату ОСОБА_7 у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, безпідставність доводів захисника щодо порушень вимог КПК та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не ставить питання про проведення судового слідства та не наполягає на обов`язковій участі його підзахисного ОСОБА_8 , який за інформацією СІЗО етапований до Онуфрієвського районного суду Кіровоградської області для участі в судовому засіданні по іншому кримінальному провадженню, то колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 без нього.
Заслухавши доповідь судді, в дебатах адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно диспозиції ч.2 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає у разі відкритого викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що послідовні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_8 на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України повністю підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_9 про те, що 12.02.2020 року близько 21:30 год. раніше невідома йому особа, на вул.. Гагаріна в с.Онуфріївка Кіровоградської області заволоділа належним йому мобільним телефон «Samsung Galaxy J4 Plus» із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього (т.1 а.п.173);

- витягу з ЄРДР від 12 лютого 2020 року, згідно якого 12 лютого 2020 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на вул.. Гагаріна в с. Онуфріївка Кіровоградської області, умисно наніс удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_9 після чого відкрито заволодів належним ОСОБА_9 мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy J4 Plus», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму близько 3500 грн. (т.1 а.п.171);

- протоколу огляду місця події від 12 лютого 2020 року, а саме АДРЕСА_2 (т.1 а.п.174-175);

- довідки, виданою ОСОБА_9 , про те, що він 12 лютого 2020 року звертався до Онуфріївської ЦРЛ з діагнозом садина обличчя (т.1 а.п.176);
- висновку експерта № 25 від 13 лютого 2020 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, а саме крововилив, ссадини і припухлості м`яких тканин обличчя. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні ознаки яких не відтворились, якими могли бути рука людини, нігті пальців рук людини і інші тупі предмети (т.1 а.п.177);
- протоколу огляду предметів від 13 лютого 2020 року, а саме телефону марки «Samsung Galaxy J4 Plus», який належить потерпілому ОСОБА_9 (т.1 а.п.179-180);
- висновку судово-товарознавчої експертизи № 448 від 17 лютого 2020 року, згідно якої ринкова вартість з урахуванням зносу станом на 12.02.2020 року мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J4 Plus», який був придбаний на початку 2019 року становить 1997, 40 грн. (т.1 а.п.182-187);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 20 лютого 2020 року, який було проведено на ділянці дороги, розташованої по АДРЕСА_2 , згідно якого в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 дав показання про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 відкритого викрадення телефону із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та відеозаписом проведення слідчого експерименту на дорозі навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 за участі свідка ОСОБА_10 (т.1 а.п.191-192, 212);
- відеозаписом нагрудної боді-камери співробітника СРПП Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 , яка була на ньому під час несення служби 12.02.2020 року приблизно о 21 год. 50 хв., на якому обвинувачений ОСОБА_8 передає викрадений ним телефон потерпілому ОСОБА_9 ( т.1 а.п.211).
Крім того, суд на спростування версії обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не мав умислу на відкрите викрадення у ОСОБА_9 мобільного телефону, а лише хотів, щоб той припинив світити ліхтариком та вибачився перед ОСОБА_15 , зазначив, що такі показання ОСОБА_8 оцінює критично, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам цієї справи та суперечать показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні у потерпілого ОСОБА_9 мобільного телефону, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, вчинене повторно, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачення та висновки суду не грунтуються на належних та допустимих доказах, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що саме ОСОБА_8 під час конфлікту, першим підбіг до нього, просив його вибачитись перед ОСОБА_10 , а потім вихопив з рук мобільний телефон, поклав до своєї кишені і вдарив його кулаком в обличчя. Не зважаючи на його вимоги, ОСОБА_8 телефон йому не повернув і почав тікати від працівників поліції.
Такі показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються і з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні, який по суті не оспорював, що був на місці злочину і в процесі сварки заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 , який повернув лише після затримання на вимогу працівників поліції.

Крім того, показання потерпілого повністю підтверджуються та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що 12.02.2020 у вечірній час він, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 йшли по вулиці Гагаріна в селищі Онуфріївка в сторону центру селища. Посеред вулиці зустріли потерпілого ОСОБА_9 , який його словесно образив і він просив його вибачитись. Проігнорувавши його слова потерпілий розвернувся і пішов далі, наздогнавши потерпілого, ОСОБА_16 почав вимагати вибачення, а той почав світити ОСОБА_8 ліхтариком на телефоні в обличчя, у відповідь ОСОБА_16 вдарив потерпілого кулаком правої руки в обличчя під ліве око і відібрав телефон, потерпілий в свою чергу просив телефон повернути. Коли побачили, що до них наближаються люди з ліхтарями, то почали тікати в сторону центру селища, зрозумівши що це працівники поліції, він повернувся на місце, де ОСОБА_8 повернув потерпілому телефон.

Підтверджуються вони також показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що 12.02.2020 року близько 21.00 год., під час патрулювання надійшов анонімний виклик про те, що в будинку громадянина Трояна по вулиці Гагаріна в селищі Онуфріївка побили вікна. Приїхавши на місце пригоди було виявлено пожежу, яку вони намагались погасити і викликали МЧС. В цей час він через паркан почув лайку і, вийшовши з двору, побачив, як на іншій стороні вулиці стоять 5-ро осіб, і між ними виник конфлікт. Коли він наблизився до них ближче, один чоловік залишився на місці, а інші розбіглися. Коли він підбіг до одного з учасників, той плакав і повідомив, що в нього викрали мобільний телефон із застосуванням сили та показав в яку сторону побіг той, хто його викрав. Не витрачаючи час, він почав переслідування і наздогнав ОСОБА_8 , який знаходиться на обліку в відділенні поліції. Після цього вони повернулися до потерпілого, який з двох телефонів, які знаходились в руках ОСОБА_8 , впізнав свій.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні також пояснив, що в день події 12.02.2020 року заступив на чергування з інспектором ОСОБА_12 , і коли вони знаходились в селищі Павлиш до них надійшов виклик, що по АДРЕСА_2 в будинку, належному громадянину ОСОБА_17 , невідомі побили вікна. Виїхавши на місце події побачили, що в даному будинку вікна дійсно були побиті, а з вікон йшов дим. Виявивши пожежу, взяли відра та почали тушити. Зрозумівши, що самотужки не впораються викликали пожежну службу і далі гасили полум`я. Вийшовши на двір, щоб зустріти пожежну службу, почули крики і сварку. Підійшовши туди, почули, що хтось кричить: «Валим мінти!». Підбігши ближче з`ясували, що троє чоловік втекли в сторону центра селища, один залишився та повідомив, що в нього забрали телефон. Далі ОСОБА_12 побіг за ними, а він повернувся до службового автомобіля і поїхав наздоганяти. Проїхавши трохи вниз вулиці побачив, що ОСОБА_12 одного з учасників події наздогнав і йшов з ним назад, а інших двох вже не було. Проїхавши ще трохи вниз і не знайшовши нікого, він повернувся до потерпілого та свого напарника. Коли він до них підійшов, біля них стояв ОСОБА_8 та тримав в руках два телефони. В ході спілкування підійшов ОСОБА_10 , і вони всіх трьох відвезли до райвідділу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що показання потерпілого ОСОБА_9 , як під час досудового розслідування, так і розгляду справи в суді, у сукупності з показаннями інших фігурантів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що дії ОСОБА_8 з об`єктивної та суб`єктивної сторони були умисними та протиправними.

По суті, словесний конфлікт з ОСОБА_9 переріс у бійку, саме ОСОБА_8 першим ударив ОСОБА_9 в обличчя і забрав у нього мобільний телефон.
ОСОБА_8 , при бажанні, ще на місці події, мав можливість повернути ОСОБА_9 телефон, однак не зважаючи на вимогу ОСОБА_9 , цього не зробив, тобто ОСОБА_8 , з урахуванням судимостей за крадіжку, не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, діяв з прямим корисливим умислом, а тому дії ОСОБА_8 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Щодо недопустимості доказу, а саме протоколу слідчого експерименту, то колегія суддів наголошує, що будь-яких неточностей, які могли бути допущені слідчим при його оформленні не встановлено, у зв`язку з цим будь-яких підстав для визнання протоколу слідчого експерименту судом недопустимим не вбачається, оскільки свідок ОСОБА_10 , під час проведення слідчого експерименту у деталях розказав про всі відомі йому обставини, розказав і показав як обвинувачений ОСОБА_8 заволодів телефоном потерпілого ОСОБА_9 із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я останнього, які також підтверджуються свідками ОСОБА_11 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_9 , покази яких є незмінними, послідовними і такими, що узгоджуються з наявними у справі письмовими доказами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні грабежу є неправильними і такими, що не відповідають фактичним обставинами цієї справи, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, констатуються стороною захисту формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_8 , який є неповнолітнім, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, останній раз за крадіжку, вчинив новий злочин під час іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став, знов вчинив умисний, тяжкий корисливий злочин, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується негативно.

Обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставини, що обтяжують ОСОБА_8 покарання, судом не встановлені.

Крім того, суд, при призначенні ОСОБА_8 покарання, також врахував і висновок органу з питань пробації, про те, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі, становить суспільну небезпеку.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особу, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років 2 місяці позбавлення волі, є достатнім для його перевиховання та виправлення, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2020 року в кримінальному провадженні № 0000053 від 13 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4