Ухвала
Іменем України
11 березня 2021 року
м. Київ
справа № 639/1821/20
провадження № 51-1198 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року,
встановив:
За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року скаргу ОСОБА_4 щодо його незаконного затримання та утримання в умовах державної установи «Харківський слідчий ізолятор» задоволено частково. Визнано, що ОСОБА_4 мав статус особи, якій слідчим під час огляду місця події було заборонено залишати місце огляду з 12 год. 58 хв. 21 листопада 2019 року та набув процесуального статусу особи, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, з 18 год. 01 хв. 21 листопада 2019 року. В іншій частині у задоволенні його скарги відмовлено.
Харківським апеляційним судом ухвалою від 03 лютого 2021 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року відмовлено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Харківського апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.
За змістом ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК України. Цей перелік є вичерпним, і оскаржена ухвала слідчого судді до нього не входить.
Згідно висновку, викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17) щодо застосування норм права, оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання ресурсів судової влади.
Як вбачається з ухвали Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою частково було задоволено подану ним скаргу щодо його незаконного затримання та утримання в умовах державної установи «Харківський слідчий ізолятор», оскарження якої згідно положень кримінально-процесуального закону, зокрема нормами ст. 206 КПК України, не передбачена.
Тому апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення слідчого судді, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовивши у відкритті апеляційного провадження на вказану ухвалу слідчого судді, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3