Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3422/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.07.2021 року про продовження дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 30.08.2021 року включно,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121,ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Строк дії запобіжних заходів обвинуваченим у вигляді тримання під вартою продовжено до 30.08.2021 року включно.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраних щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває та існують ризики, які встановлені слідчим суддею при обранні запобіжних заходів.

Ухвалою Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2021 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на строк 60 днів по 30.08.2021 (включно).

На вказане рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 липня 2021р. щодо продовження строку тримання під вартою по відношенню ОСОБА_8 , постановити нову якою обрати міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що судом не в повній мірі були дослідженні названі прокурором ризики, а тому продовження тримання під вартою ОСОБА_8 не є вагомим аргументом саме такої міри запобіжного заходу.

Зазначає, що продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, суд послався на те, що на даний час існують ризики, які були встановлені слідчим суддею при обранні міри запобіжного заходу, мають місце на сьогоднішній день. Однак обрання міри запобіжного заходу мало місце в лютому 2021р. і кваліфікація дій ОСОБА_8 носила характер особливо тяжкого злочину, тоді як на даний час вона змінилась на тяжкий. Тобто саме слідство прийшло до висновку про зменшення суспільної небезпечності дій ОСОБА_8 . Також допитані всі учасники цих подій, зроблені відтворення і сам ОСОБА_8 розповів про обставини справи.

Посилається на те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і події за які він притягується до відповідальності, пов`язані з захистом своїх інтересів та інтересів інших осіб.

Вважає, що ухвала суду в такому стані не може залишитись в силі, а підлягає зміні на обранні більш м`якого виду запобіжного заходу.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Також просив розглянути апеляційну скаргу без участі підзахисного ОСОБА_8 .

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні НовоградВолинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Рішення суду про продовження запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 02.07.2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, захисника обвинуваченого, потерпілого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.121КК України, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Зокрема, обґрунтовано послався, на те, що обвинувачений, заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_11 , залишив місце скоєння злочину та не повідомив про вчинення ними злочину. Вказана обставина свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявний також ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки мобільний телефон потерпілого ОСОБА_11 не знайдено та не вилучено, місцезнаходження телефону, який може мати значення для кримінального провадження, невідоме, у зв`язку із чим обвинувачений, не перебуваючи під вартою, може його знищити, сховати або спотворити.

Судом також враховано, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених у кримінальному провадженні враховуючи, що розгляд кримінального провадження було розпочато, але не закінчено, оскільки не були досліджені усі докази по справі та не допитані свідки, потерпілий, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків, потерпілого та інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявний також ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин вчинено у громадському місці, що не впливало на поведінку обвинуваченого, побиття потерпілого відбувалось протягом близько 10 хв., а тому існує обґрунтований ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжувати протиправну поведінку.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що судом не в повній мірі були дослідженні названі прокурором ризики.

Суд, розглядаючи заявлене клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення можливого інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника щодо наявності проживання обвинуваченого в будинку, який він винаймав та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його процесуальну поведінку, та такими, що не спростовують висновків суду.

Під час розгляду вказаного провадження апелянтом не надано жодного документу, який підтверджував факт користування відповідним помешканням, зазначеним в обвинувальному акті, його оренди, тощо, і як наслідок - можливості перебування в даному помешканні у разі визначення більш м`якого запобіжного заходу, такого як домашній арешт, як на тому наполягає захисник.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання саму по собі неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.07.2021 року про продовження дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 30.08.2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: