Номер провадження: 11-кп/813/1722/21
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 09.07.2021, якою в судовому засіданні під час судового розгляду об`єднаних кримінальних проваджень №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016стосовно:

ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Октємберян респ. Вірменія, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, із середньою освітою, не заміжньої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Рені Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бородіно Тарутинського р-ну Одеської обл., громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, із неповною середньою освітою, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_13 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Пенджикент Ленінобадської області респ. Таджикістан, громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживала за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 09.07.2021 в процесі судового розгляду обвинувальних актів в межах об`єднаних кримінальних проваджень №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України було продовжено строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 07.09.2021 стосовно кожного.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення була доведена наявність ризиків того, що обвинувачені, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у випадку доведеності їх вини можуть здійснити спроби переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 не мають офіційного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, оспорюють обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення; свідків ще не допитано, обвинувачені не відшкодували потерпілим заподіяну шкоду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що оскаржувана ухвала прийнята із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав:

- поза увагою суду залишилось те, що вона утримується під вартою з серпня 2016 року, що, з урахуванням закону ОСОБА_14 , становить майже 10 років, при цьому, фактично судовий розгляд кримінального провадження не здійснюється, матеріали не досліджуються та стосовно неї продовжується строк найсуворішого запобіжного заходу без наявності жодних на те підстав;

- суд не врахував того, що вона, так само як і інші обвинувачені, не отримала до початку судового засідання клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та їй не було надано можливості ознайомитись зі змістом такого клопотання в суді;

- посилання суду 1-ої інстанції на те, що вона подавала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу не відповідає дійсності, оскільки жодних письмових клопотань вона не подавала;

- суд залишив поза увагою те, що в неї є зареєстроване місце проживання, за яким вона позитивно характеризується, цивільний чоловік, який її забезпечує, а внаслідок тривалого перебування під вартою в неналежних умовах слідчого ізолятору в неї значно погіршився стан здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини, обвинувачена ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 не погодився з оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона постановлена із істотним порушенням вимог КПК України з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_11 уже понад 5-ть років утримається під вартою, однак станом на день звернення з апеляційною скаргою стадія судового розгляду безпідставно затягується, жодних дієвих та ефективних заходів, направлених на швидкий, об`єктивний та неупереджений розгляд кримінального провадження судом не вживається, а лише формально продовжуються строки дії найсуворішого запобіжного заходу щодо обвинуваченої;

- суд не врахував того, що заявлені раніше у кримінальному провадженні ризики на даний час повністю втратили свою актуальність, оскільки жоден із ризиків упродовж тривалого часу не обґрунтовувався стороною обвинувачення та не підтверджувався жодним доказом, натомість, ОСОБА_11 має постійне місце проживання та родину в м. Одесі, її активна позиція свідчить про намір з`ясувати істину та довести свою невинуватість у кримінальному провадженні, тому обвинувачена не має наміру переховуватись від суду, на теперішній час усі докази вилучені, необхідні експертизи проведені та свідки допитані.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку тримання обвинуваченої ОСОБА_11 під вартою та звільнити її з-під варти негайно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 також не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- поза увагою суду залишилось те, що клопотання прокурора в черговий раз було формальним та ідентичним усім попереднім клопотанням, зокрема, прокурором не було доведено існування заявлених ним ризиків, клопотання ґрунтувалось на припущеннях, фактично в ньому перелічені лише стандартні законодавчі підстави, передбачені ст. 177 КПК України, без доведення їх наявності та обґрунтованості;

- не врахував суд того, що ОСОБА_12 понад 4-ри роки утримається під вартою, обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього складено й підписано слідчим та погоджено прокурором в грудні 2017 року, не зважаючи на тривалий час перебування обвинувального акту на розгляді суду докази, зібрані в ході досудового розслідування прокурор почав надавати для дослідження суду лише 19.02.2021 та на теперішній час всі докази, якими обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_12 вже досліджені судом;

- наведені судом в ухвалі ризики повністю дублюються з попередніх ухвал суду від 13.11.2020, 18.12.2020, 12.02.2021, 09.04.2021 та 04.06.2021 про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, вказані ухвали є ідентичними, а мотивування судом продовження тримання ОСОБА_12 під вартою не змінюється з плином часу;

- судом необґрунтовано відхилена можливість застосування стосовно ОСОБА_12 альтернативного запобіжного заходу, натомість, останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, зокрема, родину, одружений, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Посилаючись на зазначені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з носінням електронного пристрою контролю.

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_13 в апеляційному порядку не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_10 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань до суду не подавав.

Враховуючи неявку захисника в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності одного із захисників.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходяться обвинувальні акти в об`єднаних кримінальних провадженнях №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 злочинів, пов`язаних із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, незаконним позбавленням волі особи, а також розбійним нападом, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України позбавлення волі на строк від 10-ти до 15-ти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика осіб обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які офіційно не працевлаштовані, тобто не мають законних засобів для існування та постійного джерела прибутку, у них відсутні утриманці, тобто фактично не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно існує також ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків, оскільки останні на теперішній час судом ще не допитані, завдана їм шкода наразі не відшкодовується.

Підтвердженням існування ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення слугує кількість епізодів, у вчиненні яких обвинувачуються останні, вочевидь корислива спрямованість їх дій та відсутність законних джерел доходів.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника ОСОБА_8 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_12 міцних соціальних зв`язків, перебування його у шлюбі та наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей, оскільки зазначені доводи є голослівними та жодними документальними доказами не підтверджені.

З таких само мотивів колегія суддів не приймає до уваги посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на наявність у неї фактичного чоловіка, позитивних характеристик з місця проживання та погіршення стану здоров`я в умовах слідчого ізолятору, а також доводи захисника ОСОБА_10 щодо наявності у обвинуваченої ОСОБА_11 родини в м. Одесі, оскільки належних підтверджень зазначеним обставинам відповідними учасниками провадження надано не було.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 й ОСОБА_10 щодо наявності у обвинувачених місця постійного проживання та реєстрації, проте зазначає, що вказані обставини, не можуть беззаперечно гарантувати належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Що стосується посилань обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що до початку судового розгляду вона не отримала копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та, всупереч твердження суду в оскаржуваній ухвалі, не подавала жодних письмових клопотань, апеляційний суд наголошує на тому, що позбавлений об`єктивної можливості надати належну оцінку зазначеним доводам з огляду на те, що згідно вищезазначених вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, витребуває та досліджує в судовому засіданні лише копію оскаржуваної ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідне клопотання сторони обвинувачення (якщо таке подавалось).

Оцінюючи твердження захисника ОСОБА_8 про ідентичність оскаржуваної ухвали та попередніх ухвал суду про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що на теперішній час предметом апеляційного оскарження є саме ухвала від 09.07.2021, натомість, суд апеляційної інстанції не уповноважений порівнювати між собою зміст оскаржуваної та попередніх ухвал суду 1-ої інстанції про продовження застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись із твердженнями сторони захисту про тривале утримання обвинувачених під вартою, вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято, всі дії суду фактично зводяться до продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу.

Водночас, ухвалами Одеського апеляційного суду від 28.09.2020, 09.11.2020 та 01.07.2021 вже неодноразово зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних стрів розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 09.07.2021, якою стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_13 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.09.2021 стосовно кожного залишити без змін.

В черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції щодо необхідності дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4