Справа № 742/2798/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/259/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000726 від 12.05.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новий Лад Прилуцького району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-24.07.2018 року Прилуцьким міськрайониим судом за ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено йому за сукупністю вчинених злочинів покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного судом за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.07.2018 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня його затримання, з 28.06.2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2018 року, близько 13 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального ринку м.Прилуки, який знаходиться по вул.Незалежності, 61, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом продажу електровудки, давши неправдиву обіцянку ОСОБА_9 в подальшому передати вказаний товар, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 300 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

18.03.2018 року, близько 12 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального ринку м.Прилуки, який знаходиться по вул.Незалежності, 61, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом продажу телевізора «Самсунг», давши неправдиву обіцянку ОСОБА_10 в подальшому передати вказаний товар, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 800 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

В кінці березня 2018 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального ринку м.Прилуки, який знаходиться по вул.Незалежності, 61, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом продажу велосипеда «Україна», давши неправдиву обіцянку ОСОБА_11 в подальшому передати вказаний товар, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 500 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

04.04.2018, близько 16 години, ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину «АТБ» в м.Прилуки по вул.Київській, 291, діючи з корисливих мотивів умисно шляхом обману, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 , а саме: під приводом позички, давши завідомо неправдиву обіцянку повернути, взяв у ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 600 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

На початку квітня 2018 року, близько 12 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Янтар», що знаходиться в АДРЕСА_3 , діючи умисно з корисливих мотивів шляхом обману, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 , а саме: під приводом позички, давши завідомо неправдиву обіцянку повернути, взяв у ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 500 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.

18.04.2018 року, близько 9 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального ринку м.Прилуки, який знаходиться по вул.Незалежності, 61, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом продажу бензопили, давши неправдиву обіцянку ОСОБА_14 в подальшому передати вказаний товар, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 800 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

На початку травня 2018 року, в ранковий час доби, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу Центрального ринку м.Прилуки, який знаходиться по вул.Незалежності, 61, діючи умисно з корисливих мотивів шляхом обману, під приводом передоплати за виконання ремонтних робіт будинку, давши неправдиву обіцянку ОСОБА_15 в подальшому виконати вказані роботи, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 400 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

10.05.2018 року, в обідній час доби, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину «АТБ», що знаходиться в м.Прилуки по вул.Київській, 291, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та маючи умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном, звернувся до ОСОБА_16 з проханням дати йому в борг грошові кошти в сумі 500 грн, які йому ніби-то необхідні для придбання певних товарів, усвідомлюючи при цьому, що нічого купувати не буде та повертати кошти не збирається. У свою чергу, ОСОБА_16 , не будучи обізнаним про злочинний намір ОСОБА_6 , передав останньому грошові кошти в сумі 500 грн та домовився про повернення боргу через тиждень, але ОСОБА_6 дану домовленість не виконав та повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 500 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

12.05.2018 року, в ранковий час доби, ОСОБА_6 , перебуваючи з боку парку ім. О.Кошового поблизу АДРЕСА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів шляхом обману, під приводом передоплати за встановлення металопластикових вікон, давши неправдиву обіцянку ОСОБА_17 в подальшому виконати вказані роботи, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 в сумі 300 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вказану вище суму.

Також в кінці квітня 2018 року, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, відчинивши хвіртку, потрапив до господарства ОСОБА_18 , що за адресою: АДРЕСА_5 , після чого використовуючи викрутку, яку взяв з собою, пошкодив навісний замок та проник до гаража, звідки, використовуючи металевий візок, таємно, повторно, викрав двигун від автомобіля ЗАЗ-968, 1989 року виготовлення, котрий перебував у несправному стані, вартістю в брухті металу - 3026,70 грн, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.

В кінці травня 2018 року, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, перелізши через паркан, потрапив до господарства ОСОБА_19 , що за адресою: АДРЕСА_6 , після чого розбивши шибку вікна в одній із кімнат, проник до будинку, де демонтував та таємно, повторно викрав з печі дві чавунні плитки вартістю 412,50 грн, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.

Крім цього, 27.06.2018 року, близько 23 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, погрожуючи фізичною розправою ОСОБА_20 , через вхідні двері проник до будинку, що за адресою: АДРЕСА_7 , де після статевих зносин з останньою, продовжуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю в будинку його мешканки ОСОБА_20 , таємно, повторно викрав її мобільний телефон марки «Nokia-105» вартістю 275 грн, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просив даний вирок суду змінити в частині призначення ОСОБА_6 остаточного покарання та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворо більш суворим, у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, зокрема, щире каяття та повне відшкодування завданих потерпілим збитків, відсутність шкідливих наслідків, та наявність лише однієї обставини, що обтяжує покарання.

Також не достатньо враховано стан здоров`я обвинуваченого, який знаходиться на обліку у лікаря-психіатра.

На думку захисника, вказані вище обставини є підставами для призначення ОСОБА_6 більш м`якого остаточного покарання.

Також захисник вказує, що суд 1 інстанції, посилаючись на ч. 4 ст.70 КК України, застосував принцип часткового приєднання покарань, тобто, правило призначення покарань за сукупністю вироків, передбачене ст. 71 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як принцип приєднання невідбутої частини покарання застосовується лише при призначенні покарання за сукупністю вироків.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погодився з вироком суду 1 інстанції та в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що його засуджено несправедливо, так як працівники поліції обманним шляхом змусили обмовити себе у вчиненні злочинів, яких він не скоював.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений уточнив свої апеляційній вимоги, просив змінити оскаржуваний вирок та призначити йому більш м`яке покарання, апеляційну скаргу захисника підтримав та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

У судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив задовольнити з викладених в ній підстав, а також просив задовольнити уточнені вимоги його підзахисного.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що розгляд провадження у суді 1 інстанції по епізодах заволодіння майном потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , шляхом обману, вчинене повторно, тобто, за ч. 2 ст. 190 КК України, відбувався за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження усіх доказів, про що не заперечили усі учасники провадження. При цьому, суд 1 інстанції по даній частині обвинувачення обмежився лише допитом обвинуваченого ОСОБА_6 . Виходячи з аналізу вимог кримінального процесуального кодексу, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згідно з вимогами ст. 91 КПК України, віднесені до предмета доказування.

Як установлено ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Не можуть бути визнані доказами і відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження судом 1 інстанції вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення даних кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що питання винуватості ОСОБА_6 та його твердження стосовно відсутності в його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, не було предметом дослідження судом 1 інстанції та на чому учасники провадження не наполягали, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині з урахуванням вказаних обставин, не відповідають загальним засадам кримінального провадження.

Крім того, в судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від визнання своєї вини у вчиненні крадіжки двох чавунних плиток з будинку ОСОБА_19 та у вчиненні крадіжки мобільного телефону марки «Nokia-105» з помешкання ОСОБА_20 , у зв`язку з чим судом 1 інстанції кримінальне провадження за вказаними епізодами розглядалося у загальному порядку. В судових дебатах обвинувачений свою вину у вчиненні всіх 12 епізодів визнав повністю.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_6 щодо визнання вини його вина у вчиненні крадіжки двох чавунних плиток з будинку ОСОБА_19 та у вчиненні крадіжки мобільного телефона марки «Nokia-105» з помешкання ОСОБА_20 , підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, в судовому засіданні суду 1 інстанції потерпіла ОСОБА_20 повідомила про викрадення у неї саме ОСОБА_6 мобільного телефону марки «Nokia-105»; який в ніч з 27 на 28 червня 2018 року проти її волі зайшов до будинку.

Свідок ОСОБА_21 суду 1 інстанції показав, що жодні неправомірні дії з боку працівників поліції до ОСОБА_6 не застосовувалися, на підтвердження чого в судовому засіданні були досліджені відповідні журнали з відсутністю у них будь-яких звернень чи скарг ОСОБА_6 .

Наведені свідчення потерпілої та свідка суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Вина обвинуваченого у вчиненні крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтверджується також письмовими доказами, які містять матеріали кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Зокрема, протоколом проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року встановлено, що обвинувачений повідомив та показав на місці як проник до житлового приміщення, місце перебування викраденого майна, факт протиправного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_19 , його родові ознаки та характеристики.

Заявою потерпілої ОСОБА_19 від 23.05.2018 року, яка зареєстрована у відділі поліції, підтверджується факт здійснення крадіжки з її житлового будинку належного їй майна.

Згідно протоколу огляду місця події від 23.05.2018 року та фототаблиці до нього, встановлено, зокрема, механізм проникнення до будинку, належного потерпілій ОСОБА_19 , розташування викрадених предметів.

Під час огляду місця події 01.08.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 в присутності адвоката та понятих показав місце, де заховав викрадені у ОСОБА_19 чавунні плитки.

Під час проведення огляду місця події 28.06.2018 року обвинувачений ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Nokia-105», який він забрав у ОСОБА_20 в ніч з 27 на 28 червня 2018 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.07.2018 року встановлено, що обвинувачений повідомив та показав на місці як забрав зі столу у кімнаті будинку ОСОБА_20 її мобільний телефон.

Вище вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, частина яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, їх кількість, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, згідно висновків судово-психіатричної експертизи від 09.08.2018 року на час вчинення кримінальних правопорушень у ОСОБА_6 мали місце клінічні ознаки легкої розумової відсталості з дитячим церебральним паралічем, але він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому примусові заходи медичного характеру йому не показані; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування збитків, обставину, що його обтяжує рецидив злочинів.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, а також дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкціями інкримінованих статей, із застосуванням вимог ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, водночас з урахуванням конкретних обставин справи, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3