Справа № 465/3046/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/520/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2021 року, у кримінальному провадженні за № 0000479 від 07.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, п. 4, ч. 2 ст. 115 КК України, щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила :
Обвинувачений подав апеляційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 червня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить замінити запобіжний захід на більш м`який, не тримання під вартою.

Апелянт покликається на те, що стандарт доведеності «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення при визначенні законності обрання запобіжного заходу передбачає наявність системи доказів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, позиція ЄСПЛ про те, що така система доказів, не обов`язково має бути в обсязі, необхідному для засудження чи навіть висунення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, з урахуванням як принципу презумпції невинуватості та системи законодавчих норм, слід розуміти, як вимогу безсумнівного доведення конкретної особою основного факту злочину, але це не означає безсумнівного доведення інших обставин, недоведеність яких може ставити під сумнів доведеність основного факту.
Суддя першої інстанції, вмотивовуючи своє рішення, про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , що дозволяє застосувати до нього запобіжний захід, пов`язаний із позбавленням волі; відсутність офіційного працевлаштування, а також те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшилися, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному вбивстві двох або більше осіб, вчиненого з особливою жорстокістю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, п. 4, ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_6 під вартою, а застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2021 року, у кримінальному провадженні за № 0000479 від 07.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, п. 4, ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: