ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/6468/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1785/21
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 11 березня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , 1998 року народження, на 60 діб, до 09 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, захисник ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що при розгляді клопотань захисника про зміну запобіжного заходу та прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд не взяв до уваги:

-відсутність речових доказів, відсутність письмових документів, які були надані прокурором і які були досліджені в суді про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину; показання надані свідками обвинувачення про те, що вони не бачили події нападу на потерпілу і не впевнені, що саме ОСОБА_7 міг напасти на потерпілу з її слів;

-відсутність доказів можливості переховування ОСОБА_7 від суду, приймаючи до уваги, що його вина в інкримінованому злочині не доведена;

-небажання потерпілої ОСОБА_8 з`являтись до суду для надання пояснень на протязі всього періоду судового слідства, що підтверджується її заявами, наявними в матеріалах справи, а також її відсутність на території України, що підтверджується заявою від матері потерпілої і також є наявна в матеріалах справи. Крім того, відсутність потерпілої на території України свідчить про безпідставність посилання прокурора про наявність можливого впливу на потерпілу;

-відсутність спричиненої потерпілій ОСОБА_8 шкоди.

Зауважив, що Указом Президента України №124/2021 від 27.03.2021 року поставлено під сумнів підписані екс-президентом України ОСОБА_9 нормативно-правові акти, в яких порушуються права і свободи людини. Наголосив, що ОСОБА_7 тримається під вартою без доведення його вини в слідчому ізоляторі на підставі підписаного екс-президентом України ОСОБА_9 , Закону №4651-VI від 13 квітня 2012 року, тобто діючого КПК України, який передбачає без доведення вини особи утримувати її під вартою. На думку захисника, діючий КПК України порушує права і свободи людини, громадянина ОСОБА_7 .

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту або застосувати заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, що супроводжувалось нанесенням тілесних ушкоджень за допомогою кухонного ножа, який останній тримав біля горла потерпілої, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, твердження сторони захисту про недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, направленого на заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілу, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку із чим доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах провадження доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, що також вбачається зі свідчень свідків, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Слід відзначити, що Закони приймаються відповідно до особливої процедури - законодавчого процесу, який визначено Конституцією України. У прийнятті законів беруть участь Верховна Рада України та Президент України.

Кримінально процесуальний кодекс України 2012 року був прийнятий у передбаченому чинним законодавством порядку, підписаний Президентом України 13 квітня 2012 року та наразі є чинним і обов`язковим до виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді не бере до уваги твердження захисника ОСОБА_6 про те, що діючий КПК України є нормативно-правовим актом, який порушує права і свободи людини та розцінює їх як особисту думку захисника.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: