Справа № 487/6605/20
Провадження № 1-кс/487/1661/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на постанову від 01.02.2021 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 22.06.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із скаргою на постанову від 11.01.2021 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 22.06.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, про відмову у задоволенні клопотання від 11.01.2021 року про проведення слідчих дій. Посилаючись на невідповідність прийнятого слідчим рішення вимогам КПК України, ОСОБА_3 просив скасувати оскаржувану постанову від 01.02.2021 року та зобов`язати слідчого провести зазначені у скарзі та клопотанні від 11.01.2020 року слідчі дії.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та наполягав на її задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту пред`явлених вимог.
Слідчий ТУ ДБР у м. Миколаєві у судове засідання не з`явився, що згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
За змістом ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 6 ст. 223 КПК України, слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній. Під час проведення такої слідчої (розшукової) дії присутні особи, що її ініціювали, мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, які заносяться до протоколу.
Згідно п.7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Перевіркою матеріалів встановлено, що постановою від 01.02.2021 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 22.06.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні.
Оскаржувана постанова мотивована тим, що на даний час відсутня необхідність у проведенні слідчих (розшукових) дій, зазначених у клопотанні, та слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається, у тому числі, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Крім того, згідно п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого складається з резолютивної частини, яка, у тому числі, повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови.
Дослідивши постанову від 01.02.2021 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим зроблено загальне посилання на відсутність необхідності у проведенні слідчих (розшукових) дій. Мотиви, з яких не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_3 щодо проведення слідчих (розшукових) дій не наведено. Оскаржувана постанова не містить обґрунтування прийнятого рішення з зазначенням змісту обставин, які є підставами для прийняття постанови.
З огляду на викладене, оцінивши законність та обґрунтованість рішення слідчого, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого про відмову у проведенні слідчих (розшукових) дій підлягає задоволенню.
Разом з цим, вимога скарги зобов`язати слідчого провести перелічені у клопотання ОСОБА_3 слідчі (розшукові) дії задоволенню не підлягає. Приходячи до вказаного висновку, окрім наведеного вище, слідчий суддя враховує, що п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України передбачена можливість слідчого судді за наслідками розгляду скарги зобов`язати вчинити певну дію, зокрема, розглянути клопотання в порядку ст. 220 КПК України. Проте, надання слідчому вказівок щодо того, яке саме рішення він повинен прийняти за наслідками розгляду клопотання чинним законодавством не передбачено, оскільки згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Керуючись ст. ст. 2, 7. 9, 40, 55, 91-93, 110, 220, 223, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати постанову від 01.02.2021 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 22.06.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 02.04.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1