Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

16 серпня 2021 року

м. Шаргород

Справа №152/903/21

провадження 1-кп/152/86/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000093 від 05.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипи - Олександрівські Віньковецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 22.12.2004 Апеляційним судом Хмельницької області за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.296, ч.1 ст.122, ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років; 07.06.2019 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин; 27.09.2019 Шаргородським районним судом Вінницької області за ст.126-1 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців; 04.12.2019 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
інших учасників
судового засідання:
потерпілої ОСОБА_5
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у період часу з грудня 2020 року по червень 2021 року, маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи підґрунтя, систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 дії, виражені у погрозах фізичною розправою, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, нанесені ударів. Вказані дії ОСОБА_3 привели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 , погіршення якості її життя, втоми, втрати самооцінки та позитивних емоцій, повноцінного сну та відпочинку, побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоду її фізичному та психічному здоров`ю.

Так 11.12.2020 о 16 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , з якою проживає висловлювався у її адресу нецензурною лайкою, погрожував, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. За вказані дії ОСОБА_3 був притягнутий Шаргородським районним судом Вінницької області 21.12.2020 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
21.03.2021 близько 14 год. 00 хв. повторно, протягом року, перебуваючи в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою проживає та зареєстрований за однією адресою - висловлювався у її адресу нецензурною лайкою, погрожував, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої, за що 22.04.2021 Шаргородським районним судом Вінницької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Крім того, 20.04.2021 о 09 год. 30 хв. ОСОБА_3 перебуваючи в АДРЕСА_1 , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за одне із порушень передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство по відношенню до співмешканки ОСОБА_5 , зокрема, висловлювався у адресу останньої нецензурними словами, погрожував, виганяв із будинку, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області за вказані дії ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173 2 КУпАП.
Продовжуючи свою протиправну діяльність ОСОБА_3 в кінці травня - на початку червня 2021 року приблизно в 14 годин, систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , безпричинно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого висловлював у її адресу образливі нецензурні слова, погрожував застосувати відносно неї фізичне насильство, при цьому штовхав її, шарпав за одяг та волосся, виганяв із будинку, що призвело до психологічних страждань останньої, негативних переживань та емоцій, втрати самооцінки, погіршення якості її життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , яка є особою з ІІ групою інвалідності та пересувається за допомогою палиці. Біля двадцяти років тому вони розлучилися, але після повернення його з місць позбавлення волі у 2017 році продовжують проживати у АДРЕСА_1 в будинку, що належить ОСОБА_5 . Останнім часом він зловживає спиртними напоями, будучи в стані алкогольного сп`яніння не контролює свої вчинки та емоції, часто вчиняє сварки та конфлікти з колишньою дружиною, ображає її, погрожує фізичною розправою, висловлюється у її адресу нецензурною лайкою, виганяє з дому, декілька разів наносив удари. У 2020 - 2021 роках він декілька разів притягувався судом до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_5 . Причиною його агресивної поведінки щодо потерпілої є алкоголь, який чинить шкідливий вплив на його життя та стосунки в сім`ї.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями та систематично вчиняє психологічне насильство відносно неї, словесно ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, штовхав, виганяв з будинку. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 покладається на вирішення суду.

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 також вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подали письмові заяви.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 та переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у період часу з грудня 2020 року по червень 2021 року, маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи підґрунтя, систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 дії, виражені у погрозах фізичною розправою, словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, нанесені ударів. Вказані дії ОСОБА_3 привели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 , погіршення якості її життя, втоми, втрати самооцінки та позитивних емоцій, повноцінного сну та відпочинку, побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоду її фізичному та психічному здоров`ю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я, органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ст.126-1 КК України.

При цьому, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, який у постанові від 25.02.2021 у справі №583/3295/19 вказав на те, що статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства... Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд встановив наступне.

ОСОБА_3 будучи неодноразово судимим за умисні кримінальні правопорушення належних висновків для себе не зробив, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, яке відповідно до положень ч.4. ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

За місцем проживання в с. Калитинка Жмеринського району Вінницької області ОСОБА_3 характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями, будучи в стані алкогольного сп`яніння дебоширить, вчиняє насильство в сім`ї (а.с.41).

На обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога КНП "Шаргородська ЦРЛ" ОСОБА_3 не перебуває (а.с. 42).

Обставин які, відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд також враховує, що ним вчинено умисний злочин проти життя та здоров`я особи потерпілої ОСОБА_5 , яка є особою з ІІ групою інвалідності, рухається за допомогою палиці.
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. У ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 від 13.08.2021 вбачається, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів та до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку і насильство в сім`ї, не працює, утримується за рахунок тимчасових заробітків, проживає у будинку колишньої дружини, негативно характеризується за місцем проживання, не має мотивації до зменшення вживання алкогольних напоїв; висловлює плани на майбутнє бажає змінити місце проживання та свій спосіб життя, має схильність до агресії будучи в стані алкогольного сп`яніння, зокрема, щодо колишньої дружини. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як дуже високий. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. (а.с.26-28).

Отже, ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, за місцем постійного проживання характеризується негативно. При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілої вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, встановленому санкцією ст.126-1 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ст.126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, або арешту, або обмеження волі, або позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання за вказаною статтею у виді громадських робіт, арешту, обмеження волі, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, такий захід примусу як позбавлення волі, встановлений в санкції ст.126 -1 КК України, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 69-1, 75 КК України.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався. Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Початок строку відбування засудженим ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до засудженого ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1