ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/675/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2765/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб, до 23 вересня 2021 року.
Визначено розмір застави для ОСОБА_7 у межах 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 135 000 (один мільйон сто тридцять п`ять тисяч) грн.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.306, ч.2 ст.307 КК України.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими, за які законом передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, що дає підстави вважати реально існуючим ризик того, що з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, останній спробує переховуватись від суду; разом з тим, обвинувачений володіє інформацію про місце проживання свідків у провадженні та, перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на свідків, які на теперішній час не допитані судом.
Крім того, судом вказано, що на даний час не надані відомості про існування законного джерела доходу обвинуваченого, однак, виходячи зі змісту клопотання прокурора, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, пов`язаних з незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин, а також із використанням грошових коштів, отриманих від незаконного обігу психотропних речовин, в зв`язку із чим суд вважає доведеним існування ризику того, що при обранні до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, останній продовжить вчинення кримінальних правопорушень.
Разом з тим, судом зазначено, що стороною захисту не надано даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав.
З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції вказав, що на момент розгляду клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.І ст. 177 КПК України, на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не дозволять забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків у провадженні та вчиненню іншого злочину, і прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та вважав доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.
Не погодившись з рішенням районного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2021 року, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та винести ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без цілодобового контролю з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня та покласти на обвинуваченого відповідні процесуальні обов`язки.
Крім того, апелянт просить, у разі винесення судом ухвали про відмову у задоволенні апеляційної скарги і залишення без змін ухвали судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26.07.2021 року, зменшити визначений розмір застави для ОСОБА_7 до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 190320 (сто дев`яносто тисяч триста двадцять) грн. (80*2379 грн.)
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має двох малолітніх дітей, хвору матір, співпрацював з органом досудового розслідування з метою встановлення істини по справі, відсутність судимості; наявність постійного місця реєстрації та мешкання; хоча офіційно ОСОБА_7 не був працевлаштований, однак мав роботу, що пов`язана з реалізацією автомобільних запчастин; обвинувачений має захворювання, які пов`язані із існуючими проблемними в шийному, грудному та поперековому відділах хребта, а також його рідні мати, дружина та дитина мають проблеми по здоров`ю, які потребують уваги та лікування.
Крім того, захисником вказано, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому апелянт вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу непідтвердженим доказами, а ухвалу районного суду незаконною та необґрунтованою.
Звертає увагу колегії суддів на обставини того, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і раніше подані клопотання, ні суду, ні обвинуваченому, ні захиснику, заздалегідь подане і вручено не було, хоча суд у таких випадках, приймаючи клопотання до розгляду, зобов`язаний порушити питання про відповідальність прокурора, який порушив процесуальний строк, перед органами, які уповноважені притягати його до дисциплінарної відповідальності.
У зв`язку з цим зазначає, що несвоєчасне вручення клопотання прокурора обвинуваченому позбавило його, як адвоката та його підзахисного можливості якісно провести саме конфіденціальну зустріч в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», ретельно вивчити зміст клопотання, визначитися з доводами прокурора, узгодити правову позицію.
Крім того, захисник зазначає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , з тримання під вартою на домашній арешт, значно прискорить процес розгляду обвинувального акту.
Щодо встановленої судом першої інстанції застави, апелянтом зазначено, що суд не врахував належним чином майновий стан обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.1 ст.263. ч.1 ст.306, ч.2 ст.307 КК України, санкцією, яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, а саме вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб та кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 306 КК України, тобто використання коштів здобутих від незаконного обігу психотропних речовин з метою продовження незаконного обігу психотропних речовин та ч.1 ст.263 КК України, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів, погоджується з наявність ризику відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так, враховуючи тяжкість злочину ч.1 ст.306 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зв`язку із мірою покарання, яка загрожує останньому.
Крім того, аналізуючи існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України, апеляційна інстанція зазначає, що враховуючи обставини вказаного злочину. ОСОБА_9 може продовжити злочинну діяльність, а саме й надалі вчиняти аналогічні дії, що пов`язані з незаконним збутом особливо небезпечний психотропних речовин, оскільки під час досудового розслідування задокументовано неодноразові дії (а саме 9 епізодів) щодо збуту психотропної небезпечної речовини.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та суду, щодо існування ризику відповідно до п.3 ч.1 ст.177 КПК України, так як ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, бо останній фактично мешкає в одному населеному пункті разом із іншими допитаними свідками, а також може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість обвинуваченому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про його невинуватості за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Щодо апеляційних доводів захисника про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з наявністю у його підзахисного стійких соціальних зав`язків, дружини, дітей, матері, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника обвинуваченого щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів адвоката, щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Посилання в апеляційній скарзі та той факт, що судом першої інстанції, не враховано усно заявлене клопотання, сторони захисту, щодо зменшення застави до 80 розмірів прожиткового мінімума для працездатних осіб колегія суддів, уважно вивчила дане питання, однак зазначає, що це не є підставою для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на таку, що не пов`язана з позбавленням волі.

Відповідно до норм ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно вимог до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Згідно матеріалів справи, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27 січня 2021 року, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважав за належне, задовольнити клопотання прокурора та визначити заставу, що перевищує встановлений п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір, а саме 1 135 000,00 грн., та вказав, що саме так може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Апеляційна інстанція, бере до уваги, що обвинуваченим та захисником не надані відомості про існування законного джерела доходу, однак, виходячи зі змісту клопотання прокурора, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, пов`язаних з незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин, а також із використанням грошових коштів, отриманих від незаконного обігу психотропних речовин.
В апеляційному суді прокурор вказав, що через інтернет гаманець та магазин ОСОБА_7 були отримані значно більші кошти ніж визначена застава та кошти отримані обвинуваченим від за виявлені епізоди збуту наркотиків. Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні, якого підозрюється ОСОБА_7 та передбачені санкції за скоєне, а саме позбавлення волі на строк до 12 років, з конфіскацією майна, колегія суддів, приходить до висновку про залишення клопотання апелянта, щодо зміни розміру застави на менший, без задоволення .
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді