Справа № 703/865/20

УХВАЛА
08 лютого 2021 року колегія суддів Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участі прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10
До початку підготовчого судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подала до суду клопотання про повернення прокурору обвинувального акту в рамках вказаного кримінального провадження.
Заявлене клопотання захисник ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що вказаний обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме він був затверджений прокурором та направлений до суду поза межами строку досудового розслідування.
Так, загальний (граничний) строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, виходячи із положень ст. 115 та ч. 3 ст. 219 КПК України, закінчився 29 січня 2020 року.
У цей же час обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був скерований до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області лише 12 березня 2020 року за №32-138 вих-20.
Таким чином, прокурором висунуто обвинувачення поза межами строку досудового розслідування.
Щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України захисник ОСОБА_9 також вказує, що в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення у заволодінні бюджетними коштами м. Сміла, натомість міститься твердження про завищення гранично-постачальницьких надбавок, що нібито призвело до заволодіння її підзахисним грошовими коштами бюджету. Крім того, вказує, що її підзахисний ОСОБА_6 не є суб`єктом злочину в розумінні ст. 191 КК України, так як грошові кошти міської ради не були ввірені йому, він не мав повноважень щодо розпорядження цими коштами та не може бути самостійним суб`єктом вчинення злочину у зв`язку із відсутністю змови з особами Смілянської міської ради та відсутністю в їх діях складу злочину, крім того, ОСОБА_6 взагалі не є підписантом укладеного договору.
Захисник ОСОБА_9 також вказує, що обвинувальний акт не містить даних про об`єктивну сторону кримінального правопорушення, тобто зовнішню сторону злочину, яка характеризується суспільно небезпечним діянням, суспільно небезпечними наслідками, причинним зв`язком між суспільно небезпечним діянням та суспільно небезпечними наслідками, місцем, часом, обстановкою, способом, а також засобами та знаряддями вчинення злочину, а також не викладено в чому полягала попередня змова осіб на вчинення злочину та зміст домовленостей між ними.
Крім того, стороною обвинувачення не відображено алгоритму дій обвинувачених, який би вказував, що привласнення коштів відбувалося саме за їх попередньою змовою групою осіб та ту обставину, що привласнення коштів взагалі мало місце. Відтак, в обвинувальному акті відсутні конкретні дані про злочин, в ньому не міститься посилань на конкретне місце, час та спосіб вчинення злочину, його наслідки, а також форму вини і мотиви кримінального правопорушення.
В ньому не зазначено суб`єкт, об`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону, місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форму вини і мотиви вчинення злочину.
Таким чином, враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням всіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зазначене перешкоджає судовому розгляду обвинувального акта відносно ОСОБА_6 .
Фактично, обвинувальний акт містить повторний аналогічний виклад обставин, зазначених у повідомленні про підозру ОСОБА_6 . Разом з тим, зміст повідомлення про підозру та його дублювання у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та практики Європейського суду з прав людини - не є формулюванням обвинувачення.
Таким чином, в обвинувальному акті викладено лише зміст повідомлення про підозру ОСОБА_6 та правова кваліфікація кримінального правопорушення, натомість в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, відтак будь-яке кінцеве процесуальне рішення у вказаному провадженні може бути скасовано, виключно із цих підстав.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Крім того, обвинувальний акт не відповідає п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, який передбачає, що до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта. Разом з тим, у цьому провадженні до обвинувального акта розписку про його отримання обвинуваченими не додано.
Розписки від захисників також відсутні, хоча згідно ч. 1 ст. 293 КПК, одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику.
Наявні у справі копії листів про направлення обвинувального акта поштовим зв`язком не є належним підтвердженням отримання обвинувального акта.
Вручення копії обвинувального акта разом з реєстром матеріалів досудового розслідування підозрюваним та захисникам шляхом направлення за аналогією в порядку ст. 136 КПК України є не обґрунтованим, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких даних, які підтверджують факт вручення (отримання) стороною захисту вказаних вище документів.
Доказів того, що обвинувачені та захисники ухилились від отримання копії обвинувального акта і копії реєстру матеріалів досудового розслідування прокурором не надано.
На підставі наведеного, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та у такому вигляді не може бути розглянутий судом, оскільки його розгляд може призвести до порушення права обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист через неконкретність обвинувачення та неможливість вибудувати чітку лінію захисту, а тому для виключення навіть найменших підстав для скасування майбутнього процесуального рішення у справі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просила суд обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні повернути прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 заявив аналогічне клопотання про повернення прокурору обвинувального акту в рамках вказаного кримінального провадження, посилаючись на те, що обвинувальний акт не містить жодних даних про об`єктивну сторону кримінального правопорушення, тобто зовнішню сторону злочину, яка характеризується суспільно-небезпечним діянням, суспільно-небезпечними наслідками, причинним зв`язком між суспільно-небезпечним діянням та суспільно-небезпечними наслідками, місцем, часом, обстановкою, способом, а також засобами та знаряддями вчинення злочину, а також не викладено в чому полягала попередня змова осіб на вчинення злочину та зміст домовленостей між ними.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Таким чином, вказані невідповідності обвинувального акту вимогам діючого КПК України, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.
Захисник ОСОБА_10 , посилаючись на те, що, без усунення вказаних виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України, враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зазначене перешкоджає судовому розгляду обвинувального акта відносно його підзахисного, відтак вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 клопотання про повернення обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні прокурору підтримав, з підстав викладених в клопотанні захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та оскільки обвинувальний акт складено, затверджено та скеровано до суду після закінчення строку досудового розслідування, що не відповідає вимогам КПК України, відтак вважає, що вказане кримінальне провадження не може бути призначено до судового розгляду, оскільки його розгляд може призвести до порушення права обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист через неконкретність обвинувачення та неможливість вибудувати чітку лінію захисту, а тому для виключення навіть найменших підстав для скасування майбутнього процесуального рішення у справі, просив повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачені підтримали думку захисників.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні відносно повернення обвинувального акту заперечив, висловив думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення прокурору немає, оскільки весь необхідний обсяг слідчо-процесуальних дій виконано в повному обсязі, висунуто конкретне обвинувачення з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину та формулювання обвинувачення можливість встановлення обставин кримінального провадження на досудовому слідстві вичерпана, що відображено в обвинувальному акті в рамках проведеного кримінального розслідування. Відтак прокурор вважає за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.
Суд, заслухавши пояснення прокурора, захисників, обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених клопотань приходить до наступного.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 314 КПК України передбачено рішення, які має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, в тому числі вирішити питання про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового розслідування, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.
Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Крім того в обвинувальному акті відсутні конкретні дані про злочин, в ньому не міститься посилань на конкретне місце, час та спосіб вчинення злочину, його наслідки, а також форму вини і мотиви кримінального правопорушення. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Крім того, законодавець у ст.ст. 219, 294-295 КПК України визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
З аналізу вище вказаних законодавчих норм та обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, колегія судів вважає, що обвинувальний акт складено поза межами визначених процесуальних строків.
Так, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і, серед іншого, закінчується направленням до суду обвинувального акта.
Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 283 КПК України, де передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Разом з тим, п. 3 ч. 2 ст. 219 КПК України передбачено, що загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Таким чином, згідно з ст.ст. 5, 110, 115, п. 3 ч. 2 ст. 291 та ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні у межах загального строку досудового розслідування, за умови його продовження, але не пізніше дванадцяти місяців з дня повідомлення особі про підозру.
Одночасно із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків місяцями, строк закінчується у відповідне число останнього місяця, при цьому не береться до уваги той день, від якого починається строк.
Крім того, зазначені обставини також підтверджуються доданим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування, а саме переліком проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій.
Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що затвердження обвинувального акта поза межами строків досудового розслідування тягне за собою повернення такого обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором і має містити такі відомості:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
В порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті відсутні відомості про потерпілого, хоча до обвинувального акту додана позовна заява процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_5 в інтересах органу місцевого самоврядування відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Смілянської міської ради.
Відтак посилання прокурора на те, що діями обвинувачених було спричинено шкоду суспільним державним інтересам не знайшло свого відображення в обвинувальному акті, в якому відомості про потерпілого юридичну особу - не вказані, зокрема, найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації, але зазначені дані в обвинувальному акті відсутні, що є порушенням п.3 ч.2 ст.291 КПК України.
На думку суду, вказані вище порушення норм кримінально-процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, є істотними, порушують гарантовані законом процесуальні права обвинувачених та перешкоджають суду ухвалити законне, обґрунтоване рішення, оскільки будь-яке кінцеве процесуальне рішення у вказаному провадженні може бути скасовано виключно із цих підстав. Суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, зобов`язавши прокурора усунути виявлені недоліки.
Так, Європейський суд з прав людини в п. 87 рішення по справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції, визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Подібне положення передбачено у п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, відповідно до якого обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у рамках права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Як вбачається з п. 10 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, «у мотивувальній частині вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Порушення при постановленні вироку вимог статей 332-335 КПК може бути підставою для його скасування».
Таким чином, обвинувальний акт не може бути прийнятий до розгляду судом, оскільки це може призвести до порушення прав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист, відтак обвинувальний акт слід повернути прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
На думку колегії суддів, вказані недоліки мають бути усунуті прокурорами, що здійснюють наглядове провадження у вказаному кримінальному провадженні, з метою недопущення скасування з цих підстав прийнятого судом рішення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 91, 291, 314, 372, 376 КПК України, -
Клопотання захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3