Справа № 461/1620/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/464/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз в сумі 5 863 грн.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 90 000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 30 листопада 2018 року приблизно о 17 год. 31 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним на вулиці Дорошенка у місті Львові в напрямку вулиці Ст. Бандери, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку №8 на вул. Дорошенка у м. Львові, порушив вимоги Розділів 2, 11, 18 Правил дорожнього руху (ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, а саме керуючи вказаним автомобілем, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху (п.п.2.3 д) Розділу 2 ПДР), виїхав на трамвайну колію зустрічного напрямку (п.п.11.9, Розділу 11 ПДР) та, наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід не зменшив швидкості, не зупинився і не дав дорогу пішоходу (п.п.18.1 Розділу 18 ПДР), здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_6 та спричинивши йому згідно висновку судово-медичної експертизи № 391/18 від 12.12.2018 року закритий двокісточковий перелом лівої гомілки, синець на обличчі, які відносяться тілесного ушкодження середнього тяжкості по ознаці тривалого розладу функції лівої ноги, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Потерпілий ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року та застосувати додаткову міру покарання, а саме позбавити ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на три роки, стягнути з останнього на користь нього 180 000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував думку потерпілого щодо додаткової міри покарання, не обґрунтував своє рішення не призначати ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, а також те, що обвинувачений не відшкодував заподіяну потерпілому моральну шкоду.
На його переконання, суд не звернув увагу на те, що після отриманої травми він потребує відновлення.
Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року в частині цивільного позову змінити, зменшити розмір стягнення на користь потерпілого за завдану останньому моральну шкоду з 90 000 грн. до 30 000 грн., у решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що при вирішенні питання з цивільним позовом суд не врахував його майновий стан, а саме те, що він здійснює внутрішні пасажирські перевезення, орендованим автомобілем, у нього на утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_10 та його літня матір-пенсіонерка ОСОБА_10 , він оплачує навчання його старшого сина ОСОБА_11 у Львівському медичному університеті, та безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого 90 000 грн. моральної шкоди та належним чином не обґрунтував чому саме такий розмір моральної шкоди підлягає відшкодуванню.
Обвинувачений та потерпілий у судове засідання 25 травня 2021 року не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг, про причини неявки суд не повідомили.
З огляду на належне повідомлення обвинуваченого та потерпілого про судове засідання, у зв`язку з довготривалим розглядом вказаної справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, та за відсутності у інших учасників провадження заперечень, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе проводити розгляд апеляційних скарг у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, представника потерпілого на підтримання поданої потерпілим апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Санкція частини першої статті 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер, відтак питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 основного покарання і вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох дітей, у тому числі неповнолітнього, основним доходом для утримання сім`ї є кошти, отримані із надання послуг з перевезення пасажирів, раніше не судимий. При цьому суд відніс щире каяття ОСОБА_7 , визнання ним своєї вини до обставин, що пом`якшують покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому лише основного покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, часткове визнання заявленого цивільного позову, наслідки суспільно-небезпечного діяння, обставини кримінального провадження в їх сукупності,відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності,відтак доводи апеляційної скарги потерпілого в частині застосування додаткового покарання не підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, котра вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, визначеними цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім як у випадках, установлених ч. 2 цієї статті.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) їх було заподіяно, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 , місцевий суд урахував характер та обставини заподіяння моральної шкоди, пов`язаної з посяганням на здоров`я потерпілого, тривалість його лікування і наслідки завданої травми, тривалість психологічних страждань, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та стягнув на його користь зі ОСОБА_7 90 000 грн. відшкодування моральної шкоди.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає майновому стану обвинуваченого, характеру та обсягу моральних страждань потерпілого, встановлених судом при дослідженні всіх обставин справи.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування вироку місцевого суду, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4