Провадження № 1-кп/470/45/21
Справа № 485/296/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участі прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
їх захисника - ОСОБА_6
представника потерпілої особи - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Березнегувате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2021 року за № 0000012, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червонопілля, Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, який працює головою фермерського господарства Григоренко Григорій Карпович, не одружений, утриманців не має, має середню спеціальну освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Київське, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, який не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, неповну середню освіту, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинуваченого
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
30 січня 2021 року о 17 годині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, за попередньої домовленості, зустрілись на території бази фермерського господарства « ОСОБА_8 », розташованого в с.Київське Баштанського району Миколаївської області, звідки взяли трактор марки ХТЗ Т-150 та проїхали на територію перекачувальної насосної станції №3 Явкінського магістрального каналу, розташованої неподалік від с.Червонопілля Березнегуватського району Миколаївської області.

Коли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхали на територію перекачувальної насосної станції №3, вони підчепили тросом металеву рейсу до вказаного трактору, рушили з місця, у зв`язку з чим демонтували та таємно викрали з будівлі насосної станції металеву рейсу довжиною 11 метрів.

Після цього, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили управлінню каналів річки Інгулець державного агентства водних ресурсів України матеріальну шкоду на суму 6800 грн.
Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе винним, у вчиненому розкаявся. Суду пояснив, що дійсно 30 січня 2021 року о 17 годині, він з ОСОБА_5 домовились викрасти металеву рейсу, у зв`язку з чим взяли трактор на території бази фермерського господарства « ОСОБА_8 », яка йому належить, та поїхали до насосної станції, звідки за допомогою троса демонтували та таємно викрали металеву рейсу, яка знаходилась будівлі насосної станції. В подальшому, він з ОСОБА_5 відтягнули цю рейсу до фермерського господарства «Григоренка Григорія Карповича».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе винним, у вчиненому розкаявся. Суду пояснив, що 30 січня 2021 року він з ОСОБА_4 домовились викрасти металеву рейсу, та за допомогою трактора таємно викрали її з території насосної станції.
Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинувачених, просила звільнити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст.48 КК України, або призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, застосувавши ст.69 КК України.
Представник потерпілої особи управління каналів річки Інгулець державного агентства водних ресурсі України - ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що не має претензій майнового характеру до обвинувачених, оскільки їм повернули викрадене майно.
Крім визнання обвинуваченими своєї вини, вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 об`єктивно підтверджується наступними доказами.
Заявою потерпілої особи - управління каналів річки Інгулець державного агентства водних ресурсі України від 02.02.2021 року про викрадення рейси.
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.02.2021 року про реєстрацію кримінального провадження № 0000012, внесене слідчими Березнегуватського ВП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області за заявою потерпілої особи - управління каналів річки Інгулець державного агентства водних ресурсі України про викрадення металевих виробів невстановленими особами.
Протоколом огляду місця події від 02.02.2021 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксоване місце вчинення кримінального правопорушення - перекачувальна насосна станція №3 Явкінського магістрального каналу, та місце з якого була викрадена металева рейка.
Документи про знаходження на обліку у управління каналів річки Інгулець державного агентства водних ресурсі України перекачувальної насосної станції №3 Явкінського магістрального каналу, а саме: акт демонтажу окремих конструктивних елементів меліоративних систем; наказ від 16.11.2020 року №163-б; передавальний акт по необоротним активам станом на 01.06.2020 року.
Протокол огляду предмету від 15.03.2021 року з фототаблицею до нього, згідно якого проведено огляд металевої рейки та здійснено її вимірювання в присутності власника фермерського господарства ОСОБА_8 .
Вказані докази є належними, допустимими, достовірними, узгоджуються між собою та є достатніми для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення.
Враховуючи, що учасники кримінального провадження, а також обвинувачені не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення та судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинувачених, дослідженням зазначених вище письмових доказів і характеризуючих матеріалів на обвинувачених.
Таким чином, обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду сукупністю досліджених доказів, а тому суд кваліфікує їх дії за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи міру покарання ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, які віднесено до нетяжких злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, займається вирощуванням сільськогосподарських рослин, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеженні волі в межах санкції статей близьких до мінімальних, які передбачають відповідальність за вчинене, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також буде відповідати меті покарання.
Суд не застосовує до обвинуваченого покарання у виді арешту, яке хоча є більш м`яким за своїм видом, однак його необхідно відбувати реально.
Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, характеризується виключно позитивно, приймає активну участь у житті громади, ввічливий, скарг від сусідів не надходило, що підтверджується характеристикою старости, до адміністративної відповідальності не притягувався, представник потерпілого зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, під час досудового розслідування надавав правдиві показання, які не змінював й в судовому засіданні, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Обираючи міру покарання ОСОБА_5 суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, які віднесено до нетяжких злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, займається вирощуванням сільськогосподарських рослин, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має двох малолітніх дітей, які знаходяться на його утримані, являється інвалідом 3-ї групи, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді обмеженні волі в межах санкції статей близьких до мінімальних, які передбачають відповідальність за вчинене, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також буде відповідати меті покарання.
Суд не застосовує до обвинуваченого покарання у виді арешту, яке хоча є більш м`яким за своїм видом, однак його необхідно відбувати реально.
Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, характеризується виключно позитивно, користується авторитетом серед мешканців села, спокійний, урівноважений, ввічливий, скарг від сусідів не надходило, що підтверджується характеристикою старости, до адміністративної відповідальності не притягувався, представник потерпілого зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, під час досудового розслідування надавав правдиві показання, які не змінював й в судовому засіданні, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Крім цього, судом враховано позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо можливого призначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з покладенням певних обов`язків.
Що стосується доводів захисника про доцільність застосування до обвинувачених при призначенні покарання положень ст.69 КК України, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.
При призначенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах близьких до мінімальних у санкції ч.2 ст.185 КК України зі звільненням їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, суд тим самим врахував усі обставини справи, в тому числі вказані захисником, наслідки злочину, особу обвинувачених, про що зазначив у вироку.
На переконання суду, обставини на які звертав увагу захисник, це ті обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й можливість виправлення обвинувачених шляхом відбування менш суворого покарання у виді штрафу, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування ст.69 КК України.
Обставин, які б дійсно беззастережно вказували на істотне зниження ступеня суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, як того вимагає норма закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, сторона захисту в суді не навела.
Підстав вважати призначене покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, немає.
Не може бути також задоволено клопотання захисника та звільнено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки за ст.48 КК України, оскільки даних про зміну обстановки та втрати суспільної небезпеки вчиненого ними діяння, стороною захисту не надано.
Що стосується твердження захисника, що обвинувачені перестали бути суспільно небезпечними, пославшись на характеризуючи матеріали, то суд вважає це необґрунтованим, оскільки ці дані вже були враховані судом при призначені покарання в межах близьких до мінімальних та обвинуваченим надана можливість виправитись, тобто їх звільнено від відбування реального покарання. Крім того, характеризуючи дані стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які наведені захисником, вже існували до моменту вчинення кримінального правопорушення та ніяким чином не свідчать про те, що обвинувачені на даний час перестали бути суспільно небезпечними.
Запобіжний захід до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент розгляду кримінального провадження не був застосований.
Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Міра запобіжного заходу обвинуваченим не обиралась.
Речові докази: металеву рейсу - залишити власнику.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим, захиснику, потерпілому та прокурору.
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1