У Х В А Л А
Іменем України

24.05.21 справа № 133/550/21
провадження № 1-кп/133/334/21
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачуваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглядаючи клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваних ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Трояни Кілійського району, Одеської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, не депутата, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Флоріанівка Козятинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого,не депутата, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2021 у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.06.2021 включно.

В підготовчому судовому засіданні від прокурора Козятинського відділу Хмільницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожному строком на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою закінчується, однак не вбачається за можливе, що судовий розгляд буде завершений до закінчення такого строку.

При цьому прокурор вказала, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, вони не зменшились, а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним з метою запобігання ризикам переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі шляхом негативного впливу на свідків та потерпілих, продовжувати вчиняти нові подібні злочини.

Подані клопотання прокурор підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник. заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Захисник просив змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку - у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначав, що цілодобовий домашній арешт може нівелювати ризики, про які зазначає прокурор, щодо існування яких він, однак, заперечує, посилаючись на їх недоведеність, а також просив допитати у якості свідка, щодо характеризуючих ОСОБА_4 обставин та його соціальних зв`язків ОСОБА_10 . Також просили долучити до матеріалів справи копію пенсійного посвідчення його матері. Вказані клопотання судом у подальшому були задоволені: долучено до матеріалів справи копію вказаного документа, надано можливість сторонам допитати свідка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона проживає з ОСОБА_4 однією сім`єю, однак без реєстрації шлюбу, оскільки фактично перебуває в іншому шлюбі. Зазначила, що від офіційного чоловіка має малолітню доньку, також має другу дитину, батьком якої записаний її чоловік. Вказала, що біологічним батьком її меншої дитини є ОСОБА_4 , оскільки вона з 29 грудня 2019 року переїхала у Козятинський район і з того часу з ним жила у фактичному шлюбі. Зазначила, що ОСОБА_4 добре ставився до її старшої дочки, забезпечував її та дітей, ходив на підробітки. Також вказала, що влітку звернулась з позовом про розірвання шлюбу до суду, однак рішення у справі досі немає.

Захисник ОСОБА_4 вказував про недоведеність існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків, а також, з посиланням на показання свідка, просив застосувати до обвинуваченого нічний арешт, щоб забезпечити йому можливість вдень працювати. Також вказував на те, що у нього є мати пенсійного віку, проте доказів спорідненості ОСОБА_11 з ОСОБА_4 суду надано не було.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили змінити міру запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`яку. ОСОБА_5 пояснив, що проживає з батьками, які є пенсіонерами та потребують утримання. По місцю роботи ТОВ «Вороновицьке ХПП», де він працював на посаді підсобного робітника з липня 2019 року по червень 2020 року, зарекомендував себе наполегливим та здібним працівником, до своїх обов`язків ставився сумлінно. Захисник зазначив, що ризики, вказані прокурором не доведені, а тому за можливе застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував можливість застосування до ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту посилаючись на обставини вчинення щодо нього ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, та побоювання, що той завдасть йому шкоди; зазначив про можливість застосувати такий більш м`який запобіжний захід щодо ОСОБА_5 , який є його рідним братом.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що наполягає на продовженні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не заперечувала щодо можливості ОСОБА_5 перебувати під цілодобовим домашнім арештом, оскільки не вважає його винним у смерті свого сина.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.01.2021 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри була встановлена слідчим суддею при постановленні вказаної ухвали. 26.02.2021 до суду направлений обвинувальний акт щодо вказаних осіб .

При цьому в обгрунтування клопотань щодо продовження запобідного заходу щодо обвинувачених прокурор посилається на докази, зібрані під час досудового розслідування, як на підставу, що підтверджує обґрунтованість підозри (обвинувачення).

А саме вказує на :

- протокол огляду місця події від 02.01.2021, під час якого вилучено речові докази та труп ОСОБА_13 із тілесними ушкодженнями насильницької смерті;

- протокол огляду місця події від 02.01.2021, під час якого вилучено кросівки ОСОБА_5 ;

- протокол огляду місця події від 02.01.2021, під час якого вилучено речові докази, а саме одяг ОСОБА_4 ;

- протокол огляду трупа від 03.01.2021, під час якого вилучено речові докази;

- лікарське свідоцтво про смерть № 464-М від 03.01.2021;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 03.01.2021;

- протокол допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17

- протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 03.01.2021 та 1.02.2021;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 03.01.2021;

- висновок судово-медичної експертизи №9 від 04.02.2021;

- висновок судово-імунологічних експертиз №50 від 26.01.2021, №51 від 26.01.2021, №52 від 26.01.2021;

- висновок судово-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-21/1438-ТР від 11.02.2021;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

- висновок судово-медичної експертизи №01 від 14.01.2021.

В обгрунтування ризиків, визначених п. 1,3,5 ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_4 прокурор вказує, що такі ризики не зникли і не зменшились. У клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_18 не має постійного місця роботи та проживання, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає спиртними напоями, згідно характеристики зарекомендував себе з негативної сторони, та усвідомлюючи суворість покарання за злочин, у якому він обвинувачується, може переховуватись від суду з метою його уникнення. Вказує, що свідки та потерпілі в судовому засіданні не допитані, а тому ОСОБА_4 може впливати на них з метою зміни ними показів наданих на досудовому розслідуванні на свою користь. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтовує відсутністю джерел для існування, стійких соціальних зв`язків та небажання стати на шлях виправлення після відбування реальної міри покарання.

В обгрунтування ризиків, визначених п. 1,3,5 ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_5 прокурор вказує, що такі ризики не зникли і не зменшились. У клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки веде антигромадський спосіб диття, зловживає спиртнимии напоями, не має постійного місця роботи та проживання, стійких соціальних зв`язків, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, за який покарання передбачає від 7 до 10 років, а тому може переховуватись з метою уникнення покарання. Вказує, що свідки та потерпілі в судовому засіданні не допитані, а тому він може впливати на них з метою зміни ними показів наданих на досудовому розслідуванні на свою користь. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтовує відсутністю джерел для існування та стійких соціальних зв`язків.

Прокурор заперечувала можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, посилаючись на характеристику осіб обвинувачених, обставини вчинення злочину.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2021 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.06.2021 включно. При цьому обґрунтованість підозри була судом встановлена.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів із застосуванням насильства, за які передбачені покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Встановлено, що прокурор обґрунтовує наявність ризиків, визначених п.1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України тим, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, полягає у тому, що останні ведуть антигромадський спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, не мають постійної роботи або іншого джерела доходів для забезпечення свого існування, усвідомлюючи суворість покарання можуть з метою його уникнення переховуватись.

Суд вважає, що ризик переховування щодо ОСОБА_4 є обгрунтованим та доведеним, оскільки суворість покарання в сукупності з обставинами, що характеризують особу ОСОБА_4 , відсутності місця роботи та соціальних зв`язків, притягнення до кримінальної відповідальності вказують на можливість його переховування. При цьому суд не вбачає за можливе встановити наявність стійких соціальних зв` язків ОСОБА_4 , оскільки суду не надано належних доказів. Так, допитаний свідок хоча і пояснила, що має дитину від ОСОБА_4 , проте доказів його батьківства та свідоцтва про народження дитини суду надано не було.

Також є доведеним ризик впливу на свідків та потерпілих, щоб змінити їх показання на свою користь, оскільки обвинувачених обізнаний про їх місце проживання.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обгрунтовується в сукупності характеризуючими даними щодо особи ОСОБА_4 та фактом його неодноразових притягнень до кримінальної відповідальності, відбування реальної міри покарання, яка, однак, не забезпечила його виправлення.

Щодо ОСОБА_19 суд вважає доведеним ризик переховування, оскільки суворість покарання, відсутності місця роботи, притягнення у минулому до кримінальної відповідальності вказують на можливість його переховування. При цьому суд не вважає, що проживання батьків обвинуваченого у Козятинському районі є тією обставиною, що переважить необхідність залишитись імовірному бажанню переховуватись від слідства та суду, оскільки покарання у виді 7-10 років позбавлення волі за злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , є суворим, у сукупності з фактом його притягнення у минулому до кримінальної відповідальності, може свідчити про імовірне бажання уникнути покарання та вчинення відповідних для цього дій по переховуванню.

Перебуваючи на свободі ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що на даний час ні свідки, ні потерпілі в судовому засіданні не допитані. Суд не вважає за достатнє в обґрунтування відсутності ризику впливу на потерпілу посилання самої потерпілої ОСОБА_9 про те, що вона вважає ОСОБА_5 не винуватим у вчиненні злочину, оскільки така обставина встановлюється в ході судового розгляду, однак однієї лише заяви потерпілої про це без дослідження доказів (що може мати місце лише під час судового розгляду) недостатньо. Крім того думка потерпілої не вказує на відсутність ризику впливу на свідків. Отже, суд вважає доведеним ризик, визначений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, що ОСОБА_5 може вчинити інший злочин, як і у попередніх клопотаннях, залишився не доведеним. Суд не бере до уваги посилання прокурора на те, що він відбував міру покарання, оскільки доказів в обґрунтування цього суду не надано, а довідка щодо судимості ОСОБА_5 свідчить про те, що він був звільнений від відбування покарання з випробуванням за злочин, за який був засуджений у 2007 році Козятинським міськрайонним судом Вінницької області.

Зазначене свідчить про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, продовженні запобіжного заходу, та які підтримані прокурором у підготовчому судовому засіданні, а саме: що обвинувачені перебуваючи на волі зможуть переховуватись від суду, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, вік та стан його здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, умисного тяжкого злочину свідчать про високу ймовірність їх підвищеної суспільної небезпеки, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також викрадень чужого майна, за які він відбував реальну міру покарання, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже обґрунтованим є ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується таким.

ОСОБА_4 не має постійного місця проживання та не зареєстрований у встановленому законом порядку, не одружений та не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово судимий. Його посилання, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_10 , яка, як він стверджує, народла йому дитину, суд до уваги не бере, оскільки суду ці обставини не доведені. ОСОБА_5 також не має постійного місця роботи або іншого джерела доходів для забезпечення свого існування, не має постійного місця проживання та не зареєстрований у встановленому законом порядку, не одружений та не має стійких соціальних зв`язків.У судовому засіданні ОСОБА_5 вказував, що оскільки його батьки вже пенсійного віку, то за доцільне було б застосувати також з огляду на цю обставину щодо нього цілодобовий домашній арешт з метою надання йому можливості забезпечувати батьків. Однак, як і при вирішенні повпереднього клопотання про продовження запобіжного заходу суд до уваги не бере, оскільки сама специфіка такого запобіжного заходу та порядок його виконання не можуть надати особі, щодо якої він застосований, можливості працювати та заробляти кошти. Крім того, судом встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_5 є брат потерпілий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , який є працездатним та може надавати батькам допомогу.

Станом на час розгляду цього клопотання встановлені ризики не зникли та не зменшились. Потерпілими не надаго доказів, які б вказували про зменшення ризиків, на які посилається прокурор, та не довели можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам,суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги стадію кримінального провадження, а саме, що у кримінальному провадженні не здійснено судове слідство, не допитані свідки, потерпілі, обвинувачені, не досліджені письмові докази.

За сукупності наведених обставин, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 314-316, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Трояни, Кілійського району, Одеської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, не депутата, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 24.05.2021 по 22.07.2021 включно.

Клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Флоріанівка Козятинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого,не депутата, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 задовольнити .

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 24.05.2021 по 22.07.2021 включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим.

Підготовче судове засідання у справі відкласти на 15:30 годину 24 червня 2021 року.

У підготовче судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілих.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 5 днів до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде проголошено 28 травня 2021 року о 13 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1

Дата документу 24.05.21