Справа № 761/4063/21
Провадження № 1-кс/761/3266/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м.Києва від 12.09.2012, у кримінальному провадженні №50-6224,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва 07.12.2020 (вх. №108443) надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м.Києва від 12.09.2012 №к/с50-6224 у кримінальному провадженні №50-6224, а саме: на житлові приміщення з №1 по №11 (групи приміщень 77) (літера А) загальною площею 71,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання заявник зазначила, що СУ ГУ Національної поліції у м.Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №00000031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2012, з ознаками вчинення кримінальнихї правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.1 ст.362, ч.4 ст.190, ч.1 ст.367, ч.3 ст.289, ч.1 ст.205, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.362 КК України. До внесення відомостей про вказані кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань їх розслідування здійснювалося у межах кримінальних проваджень №№1601, 1592, 1663, 49-3015, 50-5792, 50-4842, 49-2235, 49-3253, 49-3015, 13-6282, 05-18071, 10-22094, 50-6217 та 50-6224.

На думку заявника, арешт накладений необґрунтовано, з огляду на те, що власник майна жодного відношення до кримінального провадження не має. Крім того, зазначив, що арешт майна перешкоджає нормальному користуванню правом власності особі, яка є законним володільцем та на даний час орган досудового розслідування необхідність подальшого втручання в такі права власності особи не навів.

У судовому засіданні представник заявника підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити.

Слідчий в судові засідання не з`являвся, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, жодних заяв про відкладення суду не надіслав. На вимогу ухвали слідчого судді матеріали кримінального провадження не надав, вимоги ухвали суду не виконав.

Зважаючи на неодноразові неявки в судове засідання слідчого, ненадання заперечень на подане клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд клопотання у його відсутність.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення захисника заявника, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З матіралів скарги вбачається, що постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м.Києва від 12.09.2012 №к/с50-6224, у кримінальному провадженні №50-6224, а саме: на житлові приміщення з №1 по №11 (групи приміщень 77) (літера А) загальною площею 71,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №00000031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2012, триває.

ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №130, та є законним володільцем.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки накладення арешту на майно презюмує втручання у право на володіння цим майном фізичної або юридичної особи, слід враховувати вимоги статті 1 Протоколу № 1 до ЄСПЛ.

Так, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Із огляду на викладене, заявником до клопотання додано достатньо доказів на підтвердження необгрунтованості накладення арешту у кримінальному провадженні №50-6224, а саме: на житлові приміщення з №1 по №11 (групи приміщень 77) (літера А) загальною площею 71,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповіднодо пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя враховує висновки Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, з яких вбачається, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

При цьому, якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Узагальнюючи правові висновки з даного приводу, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, у якому накладено арешт згідно із вимогами КПК України від 1960 року триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Водночас, враховуючи те, що СУ ГУ Національної поліції у м.Києві, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №00000031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2012, в судове засідання не з`явився, як і особа постановою якої накладено арешт, та документально не підтвердили факт наявності підстав для подальшого арешту спірного майна, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, відпала потреба, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню, а клопотання задоволенню.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 2012 року, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого від 12 вересня 2012 року,ув той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованих нежитлових приміщень не набув жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує право ОСОБА_6 на таке майно, як законного володільця.

Враховуючи викладене, на думку слідчого судді, клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м.Києва від 12.09.2012, у кримінальному провадженні №50-6224, - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м.Києва від 12.09.2012 №к/с50-6224, у кримінальному провадженні №50-6224 (№0000031, на житлові приміщення з №1 по №11 (групи приміщень 77) (літера А) загальною площею 71,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належать ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1