ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1418/21 Справа № 183/4055/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря:
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002264 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не судимого, працюючого оператором з добування нафти й газу у Перещепинському ОВС, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень, на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.
Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог кримінального закону.
Цим вироком, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 02 листопада 2018 року приблизно о 21.30 годині водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер ц НОМЕР_1 , рухався по автодорозі розташованій по вул. Мотуза м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області зі сторони вул. Шевченко в напрямку вул. Степова, де в цей час в районі будинку № 85, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, виконуючи маневр повороту автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер ц НОМЕР_1 , ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і своїм маневром він не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху допустив зіткнення з моторолером «Yamaha Aprio», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_12 на якому в якості пасажира перебував ОСОБА_9 , який рухався зі сторони вул. Степова в напрямку вул. Шевченко м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області.
Внаслідок чого, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме: « Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот », що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир моторолера «Yamaha Aprio» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді відкритого осколкового перелому діафіза лівої стегнової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків, відкритого осколкового перелому діафіза лівої великогомілкової кістки у середній третині зі зміщенням уламків, забито-рваних ран на лівому стегні у нижній третині, лівій гомілці у середній та нижній третинах, які ускладнилися розривом посттравматичного невриту сідничного нерву зліва та геморагічного шоку, струсу головного мозку, у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду.
Так, захисник зазначає, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2018 року складено слідчим ОСОБА_13 в період з 02.00 по 03.20 год., вул. Мотузна, м. Перещепино, а інший протокол огляду місця події від 03.11.2018 р. також складено слідчим ОСОБА_13 при цьому в період з 03.05 по 03.30 год. за адресою вул.Верхня, 25, м.Перещепино, що свідчить про одночасність складання протоколів огляду за різними адресами, а покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в тій частині, що будь-які протоколи на місці ДТП не складалися судом до уваги не взято.
Крім того, захисник зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що під час ДТП на дорогах були калюжі, про що повідомив свідок ОСОБА_12 , та під час перегляду відеозапису, встановлено, що по ходу руху моторолера та в місці ДТП видно наявність двох великих калюж, одна з яких знаходилася на полосі руху моторолера, але їх наявність в жодній експертизі не враховано.
Разом з тим, захисник вказує на неповноту судового розгляду, яка виражається у відсутності експертного дослідження копії відеозапису ДТП, наданого представником потерпілого ОСОБА_11 , оскільки судом першої інстанції незважаючи на клопотання про недопустимість доказу не з`ясовано походження диску, копією чого являється відеозапис на ньому, не проведено відповідну експертизу про відповідність запису подіям та відсутність в ній елементів монтажу, з метою виключення цифрової підробки, а також не проведено експертизу швидкості обох транспортних засобів.
Захисник зазначає, що ОСОБА_11 будь-яких ушкоджень під час ДТП не заподіяно, учасником ДТП він не був, в зв`язку з чим останній від сплати судового збору не звільняється, тому суд першої інстанції повинен був залишити позовні вимоги ОСОБА_11 без розгляду.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Потерпілий, представник потерпілого та законний представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ; фактичних даних, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, у протоколі огляду автомобіля, у протоколі огляду диску з відеозаписом, на якому зафіксовано факт ДТП, у протоколах проведення слідчих експериментів за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 в присутності його законного представника ОСОБА_11 зазначав, що 02.11.2018 року приблизно о 22.00 годині він разом з ОСОБА_12 рухався на моторолері, та коли ОСОБА_12 побачив, що їм назустріч рухається автомобіль, він почав з`їжджати на праве узбіччя, однак зіткнення все одно сталося. Потерпілий вказав, що спочатку автомобіль рухався по своїй смузі руху, а потім перетнув суцільну лінію та виїхав на їх полосу руху, там де і сталося зіткнення. При цьому, повідомив, що вулиця була освітлена, світло на моторолері булу ввімкнено, дорожнє покриття було сухе, калюж не було.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що він разом з потерпілим їхали на моторолері, він був за кермом, а автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , рухався їм назустріч по своїй полосі, раптом автомобіль почав повертати ліворуч до магазину, перетинаючи їхню полосу руху, в цей час ОСОБА_12 почав з`їжджати праворуч на узбіччя, однак не вдалося уникнути зіткнення. При цьому, зазначив, що вулиця була освітлена, світло на моторолері булу ввімкнено, дорожнє покриття було сухе, калюж не було.
Відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_14 суду, він разом з його товаришем та ОСОБА_7 поїхали до магазину, та коли вони повертали до магазину відбувся удар. Вийшовши з машини, вони побачили скутер та двох хлопців, один з яких лежав та голосно кричав, інший стояв. Також зазначив, що він сидів на передньому пасажирському сидінні та бачив скутер, який рухався їм назустріч, але безпосередньо перед зіткненням моторолера не бачив. Крім того, свідок пояснив, що моторолер рухався по узбіччю, можливо, через те, що намагався уникнути зіткнення.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними, достатньо деталізованими і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2018 року зі схемою та фотознімками до нього, в ході проведення якого було оглянуто ділянку місцевості, де сталося ДТП, а також протоколом огляду від 03.11.2018 року із фотознімками до нього, в яких детально зафіксовано механічні пошкодження автомобіля «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_2 .
Відповідно до протоколу огляду диску з відеозаписом від 14.11.2018 року на ньому зафіксовано факт ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 2108», д/н ц НОМЕР_3 та моторолера «Yamaha Aprio», без д/н.
Згідно з протоколами проведення слідчих експериментів від 12.06.2019 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , в присутності законного представника потерпілого ОСОБА_11 , та за участю свідка ОСОБА_12 було відтворено обставини вчинення ДТП.
З висновку експерта № 11/10.1/581 від 24.06.2019 року вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху. Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з моторолером «Yamaha Aprio» для водія автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_7 встановлювалася виконанням вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху, та не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли б йому їх виконати, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди міг стати той факт, що під час ДТП на дорогах були калюжі.
Відповідно до висновку експерта № 241/Е від 23.05.2019 року в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, при автомобільній травмі, не виключено при зіткненні автомобіля з моторолером, на якому знаходився потерпілий.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2018 року та протокол огляду від 03.11.2018 року, в ході проведення якого було оглянуто автомобіль проводилися слідчим за різними адресами, однак в один проміжок часу, та у зв`язку з цим не можуть бути доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні ДТП, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження огляд місця ДТП та огляд автомобіля проводився один за одним з 02.00 години до 03.30 годин, та обставини, встановлені під час проведення огляду місця ДТП та огляду автомобіля, зафіксовані протоколами огляду, які підписали всі учасники без будь-яких зауважень, не містять істотних суперечностей щодо обставин пригоди.
Твердження захисника в апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, яка виражається у відсутності експертного дослідження копії відеозапису ДТП, наданого представником потерпілого ОСОБА_11 , колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було проаналізовано відеозапис з дослідженими в суді доказами в їх сукупності, та зазначено, що покладені в основу вироку докази беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_7 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .
Крім того, захисником протягом тривалого судового розгляду жодного разу не повідомлялося про необхідність призначення будь-якої експертизи з приводу відповідності запису подіям та відсутності в ньому елементів монтажу з виключення цифрової підробки, будь-яких перешкод адвокатові у цьому з боку суду не було, а тому зазначене суд визнав необґрунтованим припущенням сторони захисту, з чим погоджується і колегія суддів. В свою чергу, посилання захисника на неможливість заявити таке клопотання через заявлене раніше клопотання про визнання очевидно недопустимим цього доказу також не заслуговує на увагу, оскільки воно жодним чином не обмежувало сторону захисту звернутися з клопотанням про призначення експертизи копії цього відеозапису.
Посилання захисника на те, що під час ДТП на дорогах були калюжі є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції вказана обставина була належним чином перевірена та спростовується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2018 року, відповідно до якого в розділі 4 «Вид та стан покриття» зазначено, що покриття асфальтобетонне, сухе та схема до даного протоколу огляду також не містить посилань на калюжі, що в свою чергу узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 .
В цілому, доводи апеляційної скарги дублюють пояснення захисника та обвинуваченого під час розгляду провадження у суді першої інстанції та зводяться лише до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінці на користь обвинуваченого.
Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_11 , оскільки будь-яких ушкоджень під час ДТП не заподіяно, учасником ДТП він не був, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
В даному кримінальному провадження ОСОБА_9 є потерпілим, а ОСОБА_11 є його законним представником.
На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 та законним представником потерпілого ОСОБА_11 було заявлено позовні вимоги, зокрема в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
Разом з тим, ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з наведеної норми право на відшкодування моральної шкоди має лише неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 , якому беззаперечно завдано моральної шкоди, а законний представник потерпілого ОСОБА_11 не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті вчинення ОСОБА_7 злочину неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 було завдано тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, не пов`язані з настанням його смерті.
Так, суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, не надав належної оцінки тій обставині, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину не пов`язано з настанням смерті потерпілого, а тому в силу ч. 2 ст. 1168 ЦК України законний представник потерпілого не може вимагати відшкодування моральної шкоди на його користь.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, вирок суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. підлягає скасуванню, а у задоволенні даного позову в цій частині повинно бути відмовлено.
Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та скасування вироку в частині вирішення судом цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
В решті вирок суду є законним і обґрунтованим, та зміні чи скасуванню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень відмовити.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4