У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000201

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, працюючого водієм в ТОВ «Транс Компані», одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
-обвинуваченого за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 квітня 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою відмовити. Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що ухвала є необґрунтованою. Зазначив, що 18.12.2020 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та в резолютивній частині зазначено, що строк дії даної ухвали закінчується 28.02.2021.

Однак, на думку апелянта, 60 днів сплинуло 16.02.2021, до цього часу прокурором не було подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченого ОСОБА_6 не звільнили з-під варти, посилаючись на те, що строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 28.02.2021.

Захисник зазначив, що з метою усунення порушеного права обвинуваченого, він звернувся до суду з заявою про виправлення описки в ухвалі від 18.12.2020, а саме виправити строк дії ухвали з «28.02.2021» на «18.02.2021». Однак, ухвалою від 25.02.2021 відмовлено в задоволені заяви та зазначено, що в ухвалі від 18.12.2020 не було допущено описки чи іншої арифметичної помилки.

На думку захисника, дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в період з 16.02.2021 по 26.02.2021 була незаконною, обвинуваченого безпідставно тримали під вартою та прокурор мав ставити питання про обрання, а не продовження дії запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020 за №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

25.02.2021 прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочинів, характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , зокрема те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким, вважав, що встановленим ризикам неможливо запобігти при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Також суд вважав, що підстави для визначення ОСОБА_6 розміру застави, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020 за №0000201.

Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою. В обґрунтування клопотання, прокурор послався на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції достатньо мотивував рішення в частині наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, їх суспільної небезпечності, характеру та обставин злочинів, та тих обставин, що обвинувачений свідомо залишив місце пригоди, намагався приховати, знищити та спотворити сліди кримінального правопорушення та намагався приховати факт перебування в стані наркотичного сп`яніння.

Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання у Франківському районі м. Львова, однак проживав у Залізничному районі м. Львова, а обвинувачується у вчиненні злочинів на території Миколаївського району Миколаївської області.

Окрім того, враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, зокрема за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, та на час виникнення ДТП мав непогашену у встановленому законом порядку судимість.

Суд першої інстанції, врахувавши вищевказані дані щодо особи обвинуваченого, та ступінь тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш мякий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, продовживши строк тримання під вартою, визначений попередньою ухвалою до 28.02.2021, на 60 днів, тобто до 28.04.2021, з чим погоджується і апеляційний суд.
Доводи захисника про те, що дія запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою в період з 16.02.2021 по 26.02.2021, тобто день винесення оскаржуваної ухвали, була незаконною, обвинуваченого безпідставно тримали під вартою та прокурор мав ставити питання про обрання, а не продовження дії запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як слідує з ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.10.2020, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.12.2020. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.12.2020, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.02.2021.

Фактично у поданій апеляційній скарзі захисник оспорює висновки суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на підставі ухвал від 29.10.2020 та від 18.12.2020, які ні захисником, ні обвинуваченим в апеляційному порядку не оскаржувались.

Апеляційний суд вправі розглядати апеляційну скаргу лише на рішення, яке оскаржено в апеляційному порядку, а саме предметом апеляційного розгляду наразі є ухвала Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.02.2021.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції правильно продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, визначивши строк дії ухвали до 28.04.2021, з урахуванням того, що попередньою ухвалою від 18.12.2020 продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28.02.2021.

Також суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для визначення ОСОБА_6 розміру застави, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 квітня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3