Номер провадження: 11-кп/813/1037/21
Номер справи місцевого суду: 520/8190/18
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року у кримінальному провадженні №0001606, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року постановленою під час судового розгляду, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на строк 60 днів, тобто до 02.04.2021 року.

Мотивуючи прийняте рішення районний суд врахував дані ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обранні запобіжного заходу, які не зменшились і не перестали існувати та прийшов до висновку, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки останнього.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції надана неправильна юридична оцінка фактам.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що тяжке тілесне ушкодження завдане ОСОБА_6 , яке спричинило його смерть, є наслідком ударів ОСОБА_4 , а тому в конкретному випадку мало місце вбивство через необережність, у зв`язку з чим дії обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України. Вказує, що ризики зазначені в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованими.

Просить ухвалу суду змінити, обравши ОСОБА_4 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в тому, що він 06.05.2018 року приблизно о 21:20 годині перебуваючи біля парадного входу № 1 по вул. Д. Інглезі, 3 в м. Одесі в ході раптового конфлікту наніс два удари кулаком правої руки в область ОСОБА_6 внаслідок чого останній упав.

Після чого продовжуючи діяти з прямим умислом направленим на позбавлення життя ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 два удари ногою, в результату чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження від настання яких ОСОБА_6 помер на місці події.

Положеннями ч.4 ст.4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Захисник у судове засідання не з`явився, однак до початку судового розгляду подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Окрім того до початку судового розгляду від прокурора ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку ч. 4 ст. 4221 КПК України.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України, вимоги якої є імперативними, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача; вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В апеляційній захисник посилається на відсутність в діях обвинуваченого ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскількивважає, що у даному випадку мало місце не умисне вбивство потерпілого, а вбивство через необережність.

Що стосується можливості перевірки цих доводів апеляційним судом, то судова колегія виходить з наступного.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, докази у кримінальному провадженні досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
З урахуванням наведених вище положень кримінального процесуального закону, апеляційний суд на даному етапі позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів та в тому числі надання відповідної правової оцінки щодо кваліфікації дій обвинуваченого.
Водночас, апеляційним судом враховано, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_4 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд зважає на наступне.
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином України, має постійне місце проживання, не одружений та не має утриманців, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що має суспільно небезпечний характер, за яке законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.Інших даних, які б характеризували обвинуваченого матеріали провадження не містять і такі дані не надані апеляційному суду.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочини.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що обвинувачений не має постійного джерела доходу та може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, а тому існує певний ступінь ризику можливого вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.
Натомість апеляційний суд вважає, що ризик можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні на даний час втратив свою актуальність, оскільки обвинувачений тримається під вартою тривалий час та за весь період його перебування під вартою суду, органом обвинувачення не надано відомостей, будь-яких заяв чи скарг від учасників кримінального провадження про здійснення обвинуваченим тиску на них чи спонукання до надання неправдивих показань з метою сприяння уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності.

При цьому апеляційним судом врахована заявлена в судовому засіданні районного суду позиція потерпілої щодо необхідності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, його поведінки на час інкримінованих йому дій, які спричинили смерть, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині відсутності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Апеляційний суд не погоджується із доводами захисника щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, що необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з без визначення розміру застави, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року у кримінальному провадженні №0001606, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3