В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1664/20
Провадження № 1-кп/348/170/21

29 березня 2021 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222, яке надійшло з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, розлученого, у якого на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

інші учасники: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

встановив:

ОСОБА_3 27.03.2020 приблизно о 18 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки "Mercedes-Benz Е 220", із реєстраційним номером НОМЕР_1 , в напрямку м. Львів на ділянці автодороги Н-09 "Мукачево-Львів", що в м. Надвірна Івано-Франківської області порушив Правила дорожнього руху України, а саме:
п. 2.1.ґ (Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі - чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.);

п. 2.3.б (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.);

п. 2.3.д (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.);

п. 2.9.а (Водієві забороняється - керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.);

п.10.1. (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.);

п. 12.1. (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.);
п. 12.4. (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.).
Так, ОСОБА_3 проїжджаючи заокруглену вліво ділянку дороги, яка має по одній смузі для руху у кожному з напрямків, зі швидкістю 120 км/год., що значно перевищує максимально допустиму швидкість у населених пунктах, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, не впорався з керуванням, внаслідок чого відбулося зіткнення з металевим стовпом та автомобіль перевернувся.

Порушення ОСОБА_3 п. 12.1. Правил дорожнього руху України, спричинило заподіяння пасажиру автомобіля ОСОБА_6 таких тілесних ушкоджень: тяжкого тілесного ушкодження - відкритої травми правої нижньої кінцівки з переломом стегоновї кістки в нижній третині, ушкодженням стегнової та підколінної артерії, раною нижньої третини правого стегна, яка ускладнилася некрозом м`язів правої гомілки та ішемічною гангреною; середньої тяжкості тілесних ушкоджень: закритого перелому середньо-нижньої третини лівої стегнової кістки, закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині; легких тілесних ушкоджень - саден голови.
Такими діями, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням доказів, які впливають на призначення покарання та документів, що стосуються особи обвинуваченого.
Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що 27.03.2020 приблизно о 18.00 годині він та його знайомий ОСОБА_6 поїхали в м. Надвірна на мийку помити автомобіль для того, щоб показати покупцеві. Перед цим обвинувачений випив приблизно 1 л пива, однак, все одно вирішив сісти за кермо транспортного засобу, оскільки хотів продати автомобіль. Швидкість руху автомобіля була приблизно 120 км/год. З"їжджаючи з горба вниз, обвинувачений хотів обігнати транспортний засіб, що їхав попереду. Він виїхав на зустрічну смугу, а потім повернувся у смугу попутного руху. Після чого автомобіль занесло. Перед пішохідним переходом він не гальмував, бо не міг. Внаслідок цього відбулося зіткнення з металевим стовпом. Автомобіль перевернувся, обвинувачений та потерпілийотримали тілесні ушкодження. Обвинувачений визнає, що перевищив дозволену швидкість руху. Зазначив, що відшкодував процесуальні витрати на залучення експерта та сплатив витрати лікувального закладу за лікування потерпілого за цивільним позовом прокурора про відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 2352,34 гривень. Потерпілому особисто не відшкодував нічого, оскільки немає коштів. Обвинувачений також отримав тілесні ушкодження під час аварії і на даний час проходить курс лікування. Відшкодувати кошти потерпілому зможе тільки після того, як влаштується на роботу і буде частинами сплачувати кошти потерпілому. Вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, цивільні позови визнає. Просив не призначати йому покарання пов`язане із позбавленням волі та не позбавляти його права керувати транспортним засобом.
Потерпілий ОСОБА_6 дав такі показання. Вони з ОСОБА_3 є сусідами і знають один одного з дитинства. 27.03.2020 приблизно о 18 год. 00 хв. він поїхав разом з ОСОБА_3 в м. Надвірна на мийку помити автомобіль. ОСОБА_3 здійснив обгін автомобіля, після чого його автомобіль занесло і він перевернувся. Потерпілому було завдано тілесні ушкодження. У ході лікування йому робили п"ять операцій, однак з яких - ампутація нижньої кінцівки. На лікування він потратив приблизно 45000-50000 гривень власних коштів, 8000 гривень йому відшкодувала мама ОСОБА_3 . Крім цього, основну частину витрат на лікування покрила страхова компанія - 140000 гривень. Лікування ще не закінчене. Найближчим часом потрібно буде ще приблизно 10000 гривень. Чи ще будуть витрати на лікування він не знає, оскільки лікування ще продовжується. До цього часу він працював водієм фури та їздив у Польщу, однак більше він не зможе працювати на цій роботі через те, що йому встановили протез. Ствердив, що ОСОБА_3 робив все, щоб уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Вказав, що обвинувачений до нього приходив, однак, коштів на лікування не давав, частково компенсувала витрати мати обвинуваченого. На відшкодуванні обвинуваченим витрат потерпілий не настоює. Зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого на даний час немає. Просить суворо не карати обвинуваченого, зокрема, не позбавляти його волі.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/13/3-289 ІТ/20 від 29.04.2020, встановлено, що несправності робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля марки "Mercedes-Benz Е 220", реєстраційний номер НОМЕР_1 не є наслідком конструктивних недоліків або порушення правил експлуатації, а виникли в результаті розвитку ДТП. Водій не мав можливості їх виявити під час експлуатації транспортного засобу. Несправності робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля не є наслідком конструктивних недоліків або порушення правил експлуатації, а виникли в результаті розвитку ДТП.
Відповідно до змісту обвинувального акта обвинувачений порушив п. 2.1.ґ, 2.3. б, д, 2.9.а, 10.1., 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху України, які зазначені в обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109/13/3-491 Т/20 від 30.06.2020, в діях водія автомобіля марки "Mercedes-Benz Е 220", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пукту 12.1 ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.
Відповідно до висновку викладеного у постанові ВП ВС від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17, суд зазначив, що тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вважається тотожним кваліфікуючим ознакам злочину, є ширшим, адже у цьому формулюванні згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тобто зазначаються й такі обставини кримінального правопорушення, які безпосередньо не входять до складу його об`єктивної сторони.
Суд з цього приводу наголошує, що об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України становлять лише ті порушення правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, а саме це порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху України, що встановлено згідно з висновком експерта № СЕ-19/109/13/3-491 Т/20 від 30.06.2020.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Прикарпатський наркологічний цент Івано-Франківської обласної ради" від 03.08.2020 №1651 та довідки Комунального некомерційного підприємства "Надвірнянська центральна районна лікарня Надвірнянської районної ради" від 12.06.2020 №346, в біоматеріалі (кров) ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт - 1,12 проміле, в біоматеріалі (кров) ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт - 0,92 проміле.
Згідно з відповіддю з Комунального некомерційного підприємства "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" від 04.08.2020 №1183, вартість лікування потерпілого ОСОБА_6 становила 68404,18 гривень.
Вартість лікування потерпілого у Комунальному некомерційному підприємстві "Надвірнянська центральна районна лікарня Надвірнянської районної ради", підтверджується довідкою від 09.07.2020 №6974/108/50/02 та витягом з історії хвороби №1824, відповідно до яких становить 2352,34 гривень.
Крім цього, в судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: копія паспорта громадянина України; копія посвідчення водія; вимога про відсутність судимостей; запит та довідка про неперебування на обліку у лікаря-психіатра та про неперебування на обліку у лікаря-нарколога; характеристика з місця проживання обвинуваченого, згідно з якою громадський порядок він не порушував, скарги на його поведінку до виконкому сільської ради не надходили, характеризується позитивно; свідоцтво про народження дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідка про склад сім"ї обвинуваченого, згідно з якою його сім`я складається з 3 чоловік: матері, сестри та бабусі; акт-обстеження матеріально-побутових умов сім"ї обвинуваченого, відповідно до якого ОСОБА_3 не працює, його мати також не працює, а бабуся отримує пенсію, сім`ю утримує ОСОБА_3 та допомагає по господарству; виписку №1825 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 згідно з якою у нього 27.03.2020 виявлено закритий відламковий перелом дистального відділу ліовї стегнової кістки, закритий відламковий перелом діафізу правої ключиці, забійні садини тилу обох кистей та чола, 03.04.2020 був виписаний з покращенням для лікування в амбулаторних умовах.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, а також роз`яснення, що містяться п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, які суд визнав доведеними, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні дитини, стан його здоров`я, майновий стан його сім`ї (як обставину, яка створює об`єктивні перешкоди для відшкодування витрат на лікування потерпілого у повному обсязі та завданої злочином шкоди), обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також думку потерпілого.
Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченим злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, з урахуванням доступних програм та послуг, за умови реалізації яких можливо досягнути правослухняної поведінки без застосування покарань, пов"язаних з обмеженням або позбавленням волі на певний строк. Крім того, уповноважений орган з питань пробації пропонує, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, окрім обов"язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на обвинуваченого обов"язок відповідно до ч.3 ст.76 КК України, а саме: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Крім цього, суд враховує зауваження сторони захисту щодо того, що на ОСОБА_3 не накладали адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, що стверджується постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.11.2020, а протокол складений за ч.1 ст.130 КУпАП стосується події, яка є предметом даного судового провадження. Інших випадків порушення п.2.9.а Правил дорожнього руху України обвинувачений не допускав.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Як правильно зазначив прокурор і це не заперечувала у ході судового розгляду сторона захисту, вчинення обвинуваченим злочину спричинило потерпілому невідворотні наслідки у виді ампутації кінцівки та непоправного погіршення стану здоров`я, злочин вчинено особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Однак, обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що свідчить про те, що він готовий відбути визначене законом покарання за вчинене та повністю усвідомив суспільну небезпеку своїх дій. Незважаючи на шкоду завдану здоров`ю, потерпілий у судовому засіданні ствердив, що не тримає зла на обвинуваченого, оскільки він робив все можливе, щоб уникнути аварії. Крім цього, потерпілий зазначив, що не бажає суворого покарання для обвинуваченого. Наведені у судовому засіданні обставини, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину суд вважає такими, що зменшують його суспільну небезпеку та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину. Крім цього, особа яка усвідомила непоправні наслідки вчиненого нею злочину старатиметься відшкодувати завдану шкоду та усунути негативні наслідки, які настали внаслідок вчинення злочину, що буде неможливим в умовах ізоляції.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити йому покарання у виді позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України обвинувачого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього основні та додатковий обов`язок, передбачений ст.76 КК України, які вказані у висновку органу пробації.
Крім цього, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставину, яка обтяжує покарання до основоного покарання слід приєднати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Прокурор просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Однак, враховуючи те, що обвинуваченому у ході судового провадження не було обрано запобіжного заходу і він сумлінно виконував процесуальні обов`язки, підстав для обрання запобіжного заходу йому немає. Крім цього, прокурор не обгрунтував наявності жодного з ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України цивільний позов в кримінальному провадженні підлягає залишенню без розгляду, оскільки прокурор у судових дебатах подав клопотання про залишення цивільного позову прокурора про відшкодування витрат, понесених Міністерством охорони здоров"я в особі Надвірнянської районної державної адміністрації на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 2352,34 гривень, без розгляду.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи наявні в матеріалах кримінального провадження розрахунки обґрунтованості суми, заявленої до відшкодування, а також визнання обвинуваченим цивільного позову в повному обсязі, суд вважає, що цивільний позов прокурора про відшкодування витрат, понесених Міністерством охорони здоров"я в особі Департаменту охорони здоров"я Івано-Франківської ОДА на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 68404,18 гривень, слід задовольнити.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2020, на автомобіль марки Mersedes-Benz Е220, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на сонцезахисний піддашок водійського місця автомобіля марки з плямами речовини бурого кольору, з метою забезпечення збереження майна, як речового доказу, слід скасувати згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України.

У ході судового провадження були досліджені документи щодо речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: постанова слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 28.03.2020; постанова слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 17.04.2020.
Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме: автомобіль марки Mersedes-Benz Е220 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до постанови від 28.03.2020 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні слід повернути законному володільцю; виріз із сонцезахисного піддашка водійського місця з плямами речовини бурого кольору, який визнаний речовим доказами відповідно до постанови від 28.03.2020 - знищити; DVD-R-диск, який визнаний речовим доказами відповідно до постанови від 17.04.2020 - залишити у матеріалах кримінального провадження, медичні карти потерпілого, як документи, які визнані речовим доказом відповідно до постанови від 30.06.2020 у кримінальному провадженні, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2451,75 гривень обвинуваченим відшкодовані (квитанція №53872164 від 21.01.2021), а тому відповідно до ст.124 КПК України обвинувачений виконав обов`язок відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
В задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Цивільний позов прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури в інтересах держави - Міністерства охорони здоров"я в особі Надвірнянської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на лікування потерпілого залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури в інтересах держави - Міністерства охорони здоров"я в особі Надвірнянської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на лікування потерпілого - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради"витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 68404 (шістдесят вісім тисяч чотириста чотири) гривні 18 копійок.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2020 - скасувати.

Речові докази:
- автомобіль марки Mersedes-Benz Е220, реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_3 ;
- DVD-R-диск, ємністю 2 ГБ - залишити у матеріалах кримінального провадження;

- медичні картки стаціонарного хворого №615220, №1824 на ім"я ОСОБА_6 - залишити у матеріалах кримінального провадження;

- виріз із сонцезахисного піддашка водійського місця з плямами речовини бурого кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1