ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1518/21 Справа № 183/1796/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
перекладача ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000714 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, проживаючого в Республіці Вірменія,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина Молдови, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Таромське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 21 червня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що на даний час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинувачених від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у разі визнання останніх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень (оскільки останні обвинувачуються у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину), а обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала є невмотивованою, такою, що винесена з порушенням норм КПК України, права на захист, без врахування всіх обставин.
Так, захисник зазначає, що 23.04.2021 року в 10 год. 28 хв. йому було надіслано повідомлення про виклик в суд на 13 год. 00 хв. 23.04.2021 року, що свідчить про несвоєчасне та неналежне повідомлення захисника належним чином про дату та час проведення судового засідання, що призвело до грубого порушення права на захист обвинуваченого. При цьому, суду було відомо, що захисник проживає у м. Суми, та ніяких повідомлень, судових викликів чи повісток надісланих та вручених заздалегідь належним чином адвокат ОСОБА_12 не отримував, а суд не надав жодних доказів завчасного повідомлення адвоката про дату та час судового розгляду.
Крім того, захисник вказує, що дія запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 закінчилась 23 квітня 2021 року, а суд виніс ухвалу про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою 24 квітня 2021 року, тобто поза межами дії запобіжного заходу, що є неможливим, бо до винесення ухвали суду, ОСОБА_8 не мав знаходився під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та звільнити його з-під варти в залі суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та винесеною з істотними порушеннями права на захист.
Так, обвинувачений зазначає, що ухвалою суду першої інстанції було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який вже закінчився, а подальше тримання під вартою було незаконне.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та обрати відносно ОСОБА_9 будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Так, захисник зазначає, що обшук, який був проведений у 2020 році із грубим порушенням та захисником були подані докази, які дозволяють сумніватись у правомірності проведеного обшуку. Також захисник посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_9 була необґрунтована повністю.
Захисник вказує, що судом жодним чином не мотивовано наявність та доведеність ризиків.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та позитивну характеристику.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити свою ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_17 , та звільнити його з-під варти.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Так, захисник зазначає, що ухвалу суду першої інстанції винесено 24 квітня 2021 року, тобто наступного дня після того, як закінчився строк дії попередньої ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, захисник зазначає, що оскаржувану ухвалу було винесено під час підготовчого судового засідання, яке було розпочато о 13.00 год. 23.04.2021 року за відсутності обвинуваченого ОСОБА_19 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_11 . При цьому, про час розгляду справи учасників провадження було повідомлено шляхом надіслання смс-повідомлення у період часу з 10.30 год. до 11.00 год. 23.04.2021 року. Отже, обвинувачений ОСОБА_19 та адвокат ОСОБА_21 , які мешкають у м.Суми, адвокат ОСОБА_10 , який перебував у м.Києві, були позбавлені фізичної можливості вчасно прибути у судове засідання.
Крім того, розгляд зазначених клопотань було розпочато о 13:00 годині 23.04.2021 року, а самі клопотання було вручено обвинуваченим о 22 год. 20 хвилин під час судового засідання з розгляду відводу судді ОСОБА_1 , а захисникам - взагалі о 23 год. 20 хвилин 23.04.2021 року (що підтверджується журналом судового засідання та записом технічної фіксації судового процесу). Разом з тим, в самій оскаржуваній ухвалі зазначено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою надійшли до канцелярії суду о 15:16 год., 15:18 год. та 15:19 год., а отже призначити судове засідання з розгляду вказаних клопотань на 13.00 годину, повідомлення, про яке надійшло о 10:30-11:00 годині, суд аж ніяк не міг. Судом в ухвалі зазначено, що обвинувачені відмовились отримати відповідні клопотання, але не зазначено, що відмова була мотивована тим, що обвинувачені не розуміють українську мову, а надати клопотання у перекладі на мову, яку розуміють обвинувачені, прокурор відмовився, чим порушив права обвинувачених, передбачені п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України. Те, що клопотання не були вручені навіть захисникам обвинувачених (вручені лише о 23 год 20 хв. 23.04.2021 року), залишилось поза увагою суду.
Захисник вказує, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою було подане до суду 23.04.2021 року, тобто в останній день строку дії попередньої ухвали, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 199 КПК України, згідно з якою прокурор має подати клопотання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали.
Разом з тим, о 23:35 год. під час підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні, яке на той час вже тривало більш ніж 10 годин, обвинуваченому ОСОБА_9 було викликано швидку медичну допомогу для надання медичної допомоги, для цього було оголошено перерву на 5 хвилин, після якої було продовжено підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , чим було порушено вимоги ч. 1,6 ст. 193, ч. 2 ст. 314 КК України щодо обов`язкової участі обвинуваченого як у підготовчому судовому засіданні, так і у судовому засіданні з розгляду клопотання про застосування та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також захисник зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_20 складено та підписано посадовою особою, відповідні повноваження, якої не підтверджені жодним документом. Так, вказане клопотання складено та підписано прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором Правобережної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_22 , однак в матеріалах провадження відсутні рішення прокурора про визначення групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000714 від 25.09.2020 року, у складі якої наявні прокурори Правобережної прокуратури міста Дніпра, відсутня така постанова і у додатках до клопотання про продовження запобіжного заходу.
Крім того, жодних доказів існування ризиків прокурором не надано, та клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, також відсутні докази причетності ОСОБА_14 до інкримінованого злочину. Судом першої інстанції взагалі не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000714 за обвинуваченням ОСОБА_15 , за ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_16 , за ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 , за ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_19 , за ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором 23 квітня 2021 року через канцелярію суду було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 з тих підстав, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжних заходів стосовно обвинувачених не з`явилося.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_18 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання ОСОБА_14 винуватим обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та наявність ризиків переховування від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі, а також можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_7 є громадянином Республіки Вірменія, проживає на території Республіки Вірменія та не має постійного місця мешкання на території України, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та наявність ризиків переховування від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі, а також можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_8 є громадянином Республіки Молдова, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та ч. 1 ст. 263 КК України, який в силу вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, та наявність ризиків переховування від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі, а також можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачується, у тому числі, у вчиненні корисливого злочину.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строків тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Крім того, при вирішенні питання про застосування чи продовження запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на суд під час ухвалення вироку, відповідно до вимог ст. 368 КПК України і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисників в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та позитивну характеристику колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, та не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Що стосується твердження сторони захисту про те, що клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 направлені до суду пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 199 КПК України встановлено строк подачі прокурором, слідчим за погодженням з прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою - не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Встановлений зазначеним кримінальним процесуальним законом строк регулює правовідносини під час досудового розслідування між слідчим суддею і прокурором, слідчим щодо подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою, які гарантують здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Однак, встановлений ч. 1 ст. 199 КПК України процесуальний строк, відповідно до загальноприйнятого в теорії права поділу строків за юридичними наслідками не є правоприпиняючим.

Єдиною підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, передбачено ч. 5 ст. 199 КПК України, є не доведення прокурором, слідчим, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, подання клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 з порушенням п`ятиденного строку не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту з цих підстав, колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується посилання апелянтів на відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 з огляду на закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 23 квітня 2021 року о 00:00 год., то вони апеляційним судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 надійшов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Дніпровського апеляційного суду лише 23.04.2021 року, оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000714 щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та призначено новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, підготовче судове засідання було призначено на 23 квітня 2021 року о 13.00.

При цьому, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 закінчувався 23 квітня 2021 о 00:00 год.

Відповідно до частини 1 статті 322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно.

З дослідженого журналу судового засідання від 23 квітня 2021 року вбачається, що судове засідання, в якому розглядалось питання продовження запобіжного заходу, було розпочате 23 квітня 2021 року о 15.25 год. під час дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , але у зв`язку з численними заявами обвинувачених та захисників, розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу було закінено о 00 год. 05 хв. 24 квітня 2021 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подано до суду першої інстанції в строки дій цього запобіжного заходу, часу надходження обвинувального акту до суду першої інстанції, підготовче судове засідання було розпочато 23 квітня 2021 року у строк дії запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність 24 квітня 2021 року закінчення розгляду питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на те, що 23.04.2021 року в 10 год. 28 хв. їм було надіслано повідомлення про виклик в суд на 13 год. 00 хв. 23.04.2021 року, що на думку захисників, свідчить про несвоєчасне та неналежне повідомлення їх належним чином про дату та час проведення судового засідання, що призвело до грубого порушення права на захист обвинувачених, не заслуговують на увагу, оскільки розгляд клопотань про продовження строків тримання під вартою проводиться в стислий проміжок часу, та судом першої інстанції зважаючи на вищезазначені обставини для розгляду клопотання, були залучені адвокати з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 53 КПК України, згідно із якою слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, участь якого є обов`язковою, а завчасно повідомлений захисник не може прибути в судове засідання. А тому суд першої інстанції мав всі підстави залучити інших захисників на окрему процесуальну дію для розгляду клопотань прокурора в строки, передбачені КПК України. Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що захисник ОСОБА_12 проживає в іншій області у м. Суми, а захисник ОСОБА_10 перебував у м. Києві, а тому фізично з`явитися в судове засідання вони б не змогли.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про те, що суд не міг призначити судове засідання на 13.00 год. з розгляду клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою, які надійшли до канцелярії суду о 15.16 год., 15.18 год. та 15.19 год., оскільки зазначене спростовується нормою ч. 3 ст. 331 КПК України якою встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, недотримання прокурором строку подання клопотання про продовження запобіжного заходу не є підставою для суду не розглядати клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які надійшли до суду.

Доводи про те, що клопотання прокурора не було вручено обвинуваченим колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Так, дійсно в матеріалах провадження відсутні відомості про вручення обвинуваченим копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, однак, як було зазначено прокурором під час судового засіданні в суді першої інстанції, о 15.20 год. обвинувачені відмовилися від його отримання, та повторно о 22.30 год. обвинувачені вже в присутності захисників також відмовилися в їх отриманні.
Що стосується невручення обвинуваченим клопотання про продовження строків запобіжного заходу з перекладом на мову, яку вони розуміють, колегія суддів наголошує на тому, що така бездіяльність сторони обвинувачення може бути предметом скарги, поданої порядку КПК України до суду першої інстанції, однак не може бути предметом оскарження в апеляційному порядку при розгляді підстав для продовження дії запобіжного заходу.
Крім того, неотримання копії клопотання обвинуваченими не може бути підставою для скасування належним чином обґрунтованого рішення суду.
Щодо посилання сторони захисту на те, що судом першої інстанції було порушено вимоги кримінального процесуального закону щодо обов`язкової участі обвинуваченого, зважаючи на те, що обвинуваченому ОСОБА_9 було викликано швидку медичну допомогу для надання медичної допомоги, для цього було оголошено перерву на 5 хвилин, після якої було продовжено підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як вбачається з журналу судового засідання від 23 квітня 2021 року, на початку проведення судового засідання обвинувачений ОСОБА_9 був доставлений до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та знаходився у залі судових засідань до виклику швидкої медичної допомоги. Таким чином, судом першої інстанції було вжито усіх необхідних заходів щодо забезпечення особистої участі обвинуваченого ОСОБА_9 у судовому засіданні під час розгляду вказаної справи.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку судом першої інстанції не було допущено жодних порушень вимог кримінального процесуального законодавства та права обвинуваченого на захист, оскільки розгляд клопотання прокурора відбувався за безпосередньої участі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 .
Що стосується посилання на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою складено та підписано посадовою особою, відповідні повноваження якої не підтверджені жодним документом, є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було розглянуто заяви про відвід головуючому судді, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_24 про відвід головуючого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000714 залишено без задоволення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4