Справа № 468/236/21-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15.08.2018 року, який частково змінений апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду Республіки Татарстан від 19.10.2018 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 та п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, та призначено покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК РФ у строк відбуття покарання зараховано час утримання ОСОБА_4 під вартою в період з 11.11.2017 року по час набрання вироком законної сили 18.10.2018 року. Вказаний вирок Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан набрав законної сили 19.10.2018 року.

02.03.2021 року до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15.08.2018 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, у зв`язку з тим, що злочин, за вчинення якого засуджений ОСОБА_4 , є кримінально караним діянням за законодавством України, та 23.01.2020 року наказом Міністерства юстиції України № 235/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду РФ громадянина України ОСОБА_4 на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 22.11.2019 року № 06-146532/19.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Республіці Татарстан»; кінець відбуття строку покарання 12.05.2026 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, в клопотанні просив розгляд справи провести за його відсутності.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання Міністерства юстиції України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року, компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Згідно з ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що в Україні діє Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року.

Зазначена Конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 606 КПК України засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , який є громадянином України та проживав за останньою відомою адресою в Україні по АДРЕСА_1 , вироком Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15.08.2018 року, який частково змінений апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду Республіки Татарстан від 19.10.2018 року, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 та п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Вказаним вироком суду ОСОБА_4 призначено покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК РФ у строк відбуття покарання зараховано час утримання ОСОБА_4 під вартою в період з 11.11.2017 року по час набрання вироком законної сили 18.10.2018 року. Вказаний вирок Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан набрав законної сили 19.10.2018 року.

За вчинене ОСОБА_4 суспільно небезпечне діяння, за яке його засуджено в Російській Федерації, передбачена кримінальна відповідальність також законодавством України, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України як незакінчений замах (виходячи із викладених у вироку суду РФ обставин вчиненого злочину щодо того, що наркотичні засоби у великих розмірах були виявлені під час обшуку у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_4 ) на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньої змовою групою осіб, у великих розмірах.

Санкція ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

Натомість санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Пунктами а), с), d) частини 1 статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

За такого, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, та з урахуванням процитованих вище положень п.1 ч.4 ст. 610 КПК України за вчинений ОСОБА_4 злочин, який підлягає кваліфікації за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, можливе призначення покарання у виді шести років восьми місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

У зв`язку з цим, відсутні підстави для призначення ОСОБА_4 передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки це посилює покарання та суперечить положенням пункту «d» ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року.

За такого, за вчинення ОСОБА_4 незакінченого замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньої змовою групою осіб, у великих розмірах, суд приходить до висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді шести років восьми місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

При цьому, у строк покарання засудженому ОСОБА_4 необхідно зарахувати попереднє ув`язнення за період з 11.11.2017 року (з часу фактичного затримання) по 18.10.2018 року включно (до набрання вироком законної сили) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття призначеного покарання, суд приходить до висновку про наявність достатніх та законних підстав для приведення вироку Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15.08.2018 року, який частково змінений апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду Республіки Татарстан від 19.10.2018 року, у відповідність з кримінальним законодавством України, дотримуючись вимог ст. 9, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України до шести років восьми місяців позбавлення волі без конфіскації майна, та відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), за період з 11.11.2017 року по 18.10.2018 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 372, 602, 609, 610, 614 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Ново-Савіновського районного суду міста Казані Республіки Татарстан від 15.08.2018 року, який частково змінений апеляційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду Республіки Татарстан від 19.10.2018 року, за яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 та п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, та призначено покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі, привести у відповідність із законодавством України.

За правилами, передбаченими ч.3 ст. 68 КК України, ч. 4 ст. 610 КПК України, ОСОБА_4 вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років вісім місяців без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання з 11 листопада 2017 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі) за період з 11.11.2017 року по 18.10.2018 року включно.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя