ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2187/21
провадження № 1-кп/753/1040/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000044, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Києва, з середньо-технічною освітою,

працює на посаді продавця ТОВ «Фора»,

розлучена, яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

та яка проживає: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 01 лютого 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вона 04 січня 2021 року приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні кухні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , захищаючись від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_5 , яке виразилось в тому, що останній здійснював загрозу її життю і здоров`ю, шляхом нанесення ударів в область голови та пліч, неадекватно оцінивши ситуацію, здійснила дії, які явно не відповідають ступеню небезпечності посягання, але сталися з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди, небезпечності посягання та обстановці захисту, умисно нанесла ОСОБА_5 удар в область грудей, заподіявши тим самим останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе за ст. 124 КК України визнала повністю та показала, що дійсно вчинила цей злочин під час нанесення їй ударів по голові ОСОБА_5 , відчуваючи біль, впавши, вдарившись головою, схопила ніж, що був під рукою, неправильно оцінюючи ситуацію, що склалась, заподіяла останньому тяжкого тілесного ушкодження, одразу викликала поліцію та швидку, щиро у вчиненому кається.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо залучення експертів й витрат на їх проведення.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю підтверджується її показаннями, в яких вона не оспорює вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченою своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації її дій покладається на суд.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Заподіяння умисних тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості тяжких, встановлено через нанесення удару в область грудей у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки справа, що ускладнилось правобічним гемопневматораксом.

Перевищення меж необхідної оборони відбулось через заподіяння ОСОБА_4 потерпілим ОСОБА_5 численних ударів по голові та плечам кулаками рук.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до вчиненого (щиро розкаялася, вину визнала у повному обсязі, з потерпілим примирилась, продовжують проживати разом, виховують спільну неповнолітню доньку), особу обвинуваченої, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима, із середньо-технічною освітою, офіційно працює на посаді продавця ТОВ «Фора», має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, обставини, що склались під час вчинення злочину обвинуваченою ОСОБА_4 .

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, конкретних обставин кримінального провадження, суд щодо призначення основного покарання не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України, тому вважає за необхідне призначити їй міру покарання у виді обмеження волі, що є одним із основних покарань за вказаною санкцією статті та є домірним вчиненому.

Втім, суд має право застосувати положення ст. 75 КК України, на застосування яких також орієнтував суд прокурор, звільнивши обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, вважаючи її виправлення, яка працює, має сім`ю, позитивно хаарктеризується, - можливим без ізоляції від суспільства.

Застосування положень ст. 75 КК УКраїни є виключним випадком і суд за встановлених обставин цього провадження, вважає таке необхідним.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченої на користь держави відповідно до даних з обвинувального акта.

Про речові докази у провадженні під час засідання не заявлено.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК УКраїни зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави на загальну суму 1 892,90 грн.

Про речові докази у провадженні під час засідання не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1