НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/743/21
Провадження № 1-кп/0182/612/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши в м. Нікополі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000951 від 10.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, непрацюючого, на утриманні нікого не має, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України

в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.27 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості (далі по тексту - НМЦЗ) із заявою, в якій просив надати йому статус безробітного до вирішення питання про його працевлаштування та ознайомився з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
2.Так відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про зайнятість населення» відроку №5067-6: «Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи». Безробіття відповідно до п.1 ч.1 вказаного Закону: «це соціально - економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерело існування». Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного закону: «До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою». Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 зазначеного закону статусу безробітного може набути: «Особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи». Згідно ст.1 Конвенції «Про рівне винагородження чоловіків і жінок за працю рівної цінності» від 06.06.1951 року N 100, ратифікованої Україною 10.08.1956 року: «Термін «винагородження» містить у собі звичайну, основну чи мінімальну заробітну плату або звичайну, основну чи мінімальну платню та всяку іншу винагороду, надану прямо чи непрямо, в грошах або в натурі підприємцем трудівникові внаслідок виконання останнім якоїсь роботи». Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю, затвердженого Законом № 322-VIII від 10.12.71 року: «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Обов`язок зареєстрованого безробітного повідомляти територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції про працевлаштування передбачений у законах та актах законодавства. Так у відповідності до ч.2 п.4 ст.44 ЗУ «Про зайнятість населення» «зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону». Згідно ч.1 п.9 ст.45 вказаного закону реєстрація безробітного припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно ч.3 ст.44 вказаного закону: «Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного». Відповідно до «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою КМУ від20.03.2013 року №198 ( втратив чинність 01.01.2019 року), розділ - «Припинення реєстрації» центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня: початку зайнятості особи: укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг) (п.п.3 ч.1 п.37 Порядку). Згідно «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою КМУ №792 від 19.09.2018 року, згідно якої вказаний Порядок набирає чинності з 01.01.2019 року, Розділ - «Припинення реєстрації безробітного» центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня: початку зайнятості особи: укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг) (п.п.3 ч.1 п.37 Порядку).
3.27.12.2016 року ОСОБА_2 власноруч написав заяву про те, що на час звернення до НМЦЗ він ніде не працює, не є найманим працівником, не укладав договір цивільно-правового характеру, не навчається на денному відділенні навчального закладу, не отримує пенсію (у тому числі на пільгових умовах), не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не є засновником та керівником юридичної фірми, товариства тощо. Також він зазначив власноруч, що про всі зміни зазначених обставин (в тому числі виїзд за межі України), тимчасове працевлаштування або працевлаштування за договором, він зобов`язується своєчасно повідомити спеціалістів НМЦЗ. ОСОБА_2 також зазначив, що він попереджений, що відповідно даних персоніфікованого обліку буде здійснено розрахунок його страхового стажу та відповідно до нього буде призначено виплату допомоги по безробіттю.
4.В цей же день на нього була заведена персональна картка №00018 особи, яка звернулась до Центру зайнятості та ознайомився з пам`яткою своїх прав та обов`язків як особи, яка зареєстрована в державній службі зайнятості як така, що шукає роботу.
5.Відповідно до ч. 1 ст.22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ: «Право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передував реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування». Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_2 - він був звільнений з останнього місця роботи26.12.2016 року, а саме - з ТОВ «ПК Дніпровський».
6.Згідно наказу НМЦЗ №НТ 161230 від 30.12.2016 року на підставі ч.1 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення» ОСОБА_2 було надано статус безробітного.
7.03.01.2017року згідно наказу НМЦ № НТ 170103 йому було призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі п.п.1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
8.Згідно акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №124 від 18.10.2017 року, проведеного фахівцем 1 категорії з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_3 було встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 працював на підприємстві ТОВ «БК «Бізнеспром» у період з 02.06.2017 року по 06.09.2017 року на посаді монтажника, наказ «Про прийняття на роботу» № 54/1-к від 06.09.2017р.
9.Згідно акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №131 від 17.11.2017 року, проведеного начальником відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_4 було встановлено та підтверджено, що в період з05.08.2017 року по 18.08.2017 рік ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Трубник», наказ «Про прийняття на роботу» №5/1 від 01.08.2017 на посаду верхолазу 6 розряду.
10.Згідно акту розслідування страхового випадку за результатом обміну з ПФУ № 63 від 29.12.2017 року, проведеного провідним фахівцем з питань зайнятості відділу надання спеціальних послуг Чорноморського МЦЗ ОСОБА_5 на підставі запиту Нікопольського МРЦЗ від 08.12.2017р. №2298, було встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2 виконував роботи у ФОП ОСОБА_6 з 01.08.2017 року (договір підряду № 1 від 01.08.2017року) по 31 серпня 2017 року (акт приймання-передачі виконаних робіт №б/н) та з 01 вересня 2017 року (договір підряду № 1 від 01 вересня 2017 року) по ЗО вересня 2017 року (акт приймання передачі виконаних робіт №б/н) та отримав сукупний дохід у сумі 6400,00грн.
11.В порушення п.п.4 п.2 ст.44 ЗУ «Про зайнятість населення», ОСОБА_2 умисно приховав від центру зайнятості, не повідомивши НМЦЗ протягом трьох робочих днів, про факт свого працевлаштування, що згідно ч.1 ст.45 вказаного Закону є підставою припинення реєстрації. Не зважаючи на вказаний факт, він умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинність своїх дій, обманним шляхом продовжив отримувати допомогу по безробіттю до 10.01.2017 року, хоча не мав на це право.
12.Таким чином, ОСОБА_2 , приховавши факт своєї зайнятості, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, обманним шляхом, незаконно заволодів у період з 02.06.2017 року по 18.10.2017 рік допомогою по безробіттю в розмірі 4846,31 грн., чим спричинив матеріальну шкоду НМЦЗ на вказану суму.
13.Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Процедура
14.До суду обвинувальний акт у вказаному кримінальному проваджені надійшов із клопотанням прокурора про розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, відповідно до статті 302 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

15.Судом було постановлено ухвалу про розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000951 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, в порядку статті 382 КПК України.

16.Судом на підставі частини четвертої статті 107 КПК України у зв`язку із тим, що відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Позиції учасників судового провадження
17.Разом із обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження від обвинуваченого ОСОБА_2 надійшла заява, яка підписана обвинуваченим у присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , відповідно до якої він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку суду, передбаченими ч.2 ст.302 КПК України, згоден з розглядом обвинувального акта судом у спрощеному провадженні та без його участі. У вказаній заяві захисником адвокатом ОСОБА_7 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності (а.с.12-16).

18.Представником ОСОБА_8 - потерпілої юридичної особи Нікопольський міськрайонний центр зайнятості, надано письмову заяву, в якій остання погодилась зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, при цьому зазначила, що вона ознайомлена із обмеженнями права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч.2 ст.302 КПК України, та погодилась із розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (а.с.11).

Оцінка суду
19.При досліджені матеріалів справи встановлено, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а представник потерпілої юридичної особи не заперечує проти такого розгляду.
20.У відповідності до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 не оспорює пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

21.Судом досліджені матеріали кримінального провадження №0000951: витяг з ЄРДР від 10.04.2019 (а.п.1,2), повідомлення Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 10.04.2019 (а.п.7-8), копія персональної справи ОСОБА_2 зареєстрованої 27.12.2016 (а.п.9-103), , копія розрахунку заборгованості № 2220 від 22.11.2017 (а.п. 130), копія акту № 63 розслідування страхового випадку за результатом обміну з ПФУ (а.п. 131), копія акту Приймання передачі виконаних робіт (а.п.132, 135), довідка №174 від 28.09.2017 (а.п.138), копія наказу ООО «Трубник» № 5/1 (а.п.143), копія ухвали суду від 20.12.2017 (а.п.146), копія заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 у справі №182/6954/17 (а.п.150), копія заяви від 27.12.2016 (а.п.161).

22.Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист підозрюваному було роз`яснено та дотримано.

23.Розглянувши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, додані до нього матеріали кримінального провадження та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_2 доведеною в межах пред`явленого обвинувачення.

24.Вина ОСОБА_2 у скоєному доведена у повному обсязі, дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) .
Призначення покарання
25.При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

26.Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

27.Також, суд враховує встановлені органом досудового розслідування обставини та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин та особу обвинуваченого.

28.Так, обвинувачений ОСОБА_2 на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працює, не одружений, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується, як спокійний та ввічливий (а.п.204), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.п.199,203), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.п.202), в силу ст.89 КК України раніше не судимий (а.п.205), згідно копії ухвали суду від 31.03.2017- ОСОБА_2 звільнений від відбуття покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.
29. На підставі ч.1 ст.78 КК України ОСОБА_2 було звільнено від покарання, призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2015року. Зазначена ухвала суду набрала законної сили та не була переглянута у встановленому законом порядку, тому суд вважає ОСОБА_2 засудженою особою, що виконала покладені на нього обов`язки та звільненою судом від призначеного покарання.
30.Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п.1 ч.1 ст.66 КК України).
31.Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

32.З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді штрафу, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

33.Однак, суд враховує, що кримінальне правопорушення ОСОБА_9 вчинено 27.12.2016, тобто до набрання чинності діючої редакції санкції ч.1 ст.190 КК України, яка посилює покарання у виді штрафу.

34.Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

35.Відповідно до вимог ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

36.Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

37.Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі по тексту - Закон), який набрав чинності з 01 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України, якими введено такий вид кримінальних правопорушень як кримінальний проступок, визначено строки погашення судимості за цей вид кримінального правопорушення, тощо. Також вказаним законом санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, викладена в іншій редакції, що відповідно відносить вказане кримінальне правопорушення до кримінальних проступків.

38.Санкція ч.1 ст.190 КК України в редакції зазначеного Закону передбачає покарання у виді штрафу від двох тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

39.При цьому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 5 КК України, розмір штрафу, який в новій редакції, більший ніж в попередній, повинен визначатися в розмірі, встановленому попередньою редакцією санкції статті, а саме до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

40.З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії, у виді штрафу (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009), з врахуванням вимог ч.3 ст.5 КК України.

41.Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
42.Відповідно до ч.5 ст.74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
43.Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Мотиви ухвалення інших рішень, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
44.Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

45.Речові докази по справі відсутні.
46.Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

47.Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374, 381-382 КПК України, ст.49, 74, 190 КК України, суд

у х в а л и в:
1. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009), що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

2.На підставі ч.5 ст.74 та п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_2 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

3.Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирався.

4.Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

5.Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

6.Речових докази по справі відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1