ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/508/21 Справа № 703/1420/20 Категорія: п.6 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6 ,
обвинуваченого в режимі відеоконференції з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001894 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Севастополь Автономна Республіка Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26 листопада 1996 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст. 142, ст. 44 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 21 квітня 1999 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 3 місяці 6 днів;

- 15 вересня 1999 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 81, ст. 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 08 листопада 2001 року по відбуттю строку покарання;

- 01 лютого 2005 року Балаклавським районним судом м. Севастополя за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 28 лютого 2013 року по відбуттю строку покарання. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, -

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- п.6 ч.2 ст. 115 КК України, до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого;

- ч.2 ст. 125 КК України, до 2 років обмеження волі;

- ч. 4 ст. 187 КК України, до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку позбавлення волі ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 25 листопада 2019 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 26268,30 грн., моральної шкоди 800000 грн.;

- держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні експертиз 46685,35 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 24 листопада 2019 року близько 11 години, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_3 , де останній виконував ремонтні роботи, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 з метою заволодіння його майном в ході якого застосував до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження : наніс ОСОБА_11 численні удари молотком, який взяв в будинку, в область голови та тулуба, а також численні удари невстановленим досудовим слідством ножем в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, під час якого скоїв умисне вбивство потерпілого з корисливих мотивів.

Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 такі тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма: ділянка скалкових переломів в потилично-тім`яно-скронево-лобній області справа із відходженням від неї лінійних переломів на основу черепа, вдавлений перелом лобної області зліва, розрив твердої мозкової оболонки, травматичне руйнування мозкової тканини (детрит) випуклої поверхні правих тім`яної і потиличної частки та скроневої із переходом на її основу, кровотеча із зовнішнього слухового проходу справа, розповсюдження травматичного руйнування мозкової тканини в товщу правої півкулі головного мозку, порушена, крововилив в шлуночок мозку, субарахноїдальні крововиливи на поверхні обох лобних і тім`яних часток та лівих скроневої і потиличної часток головного мозку, які місцями зливаються між собою, крововиливи, які місцями зливаються на внутрішній поверхні обох лобних областей та практично по всій поверхні тім`яної, скроневої і частково потиличної областей голови із переходом на задню поверхню шиї, просякання кров`ю правого скроневого м`язу справа, потиличної області справа, яка розташована в проекції синця, задньої частини правої скроневої області, яка розташована в проекції синця, рана правої тім`яна - скроневої області (ближче до заду), яка розташована в проекції синця, рана правої потиличної області, яка розташована в проекції синця, рана правої тім`яно-скроневої області (ближче до переду), яка розташована в проекції синця, рана правої тім`яної області в дні якої пальпується підлегла кістка черепа із переломом, рана центру лобу справа в дні якої пальпується кістка черепа із переломом, рана верхньої губи зліва із рівними краями і дном у товщі шкіри, рана на фоні садна в області внутрішнього кінця лівої брови, рана на фоні садна у верхній третині спинки носу, численні садна на поверхні волосяної частини голови та лоба, суцільний синець в нижній частині спинки носу з переходом на його кінчики і крила, численні садна на поверхні обличчя, синці на передній і задній поверхні правої вушної раковини, суцільний синець, на поверхні нижнього повіку лівого ока, які згідно висновку експерта №05-6-02/373 від 24 квітня 2020 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_11 .

Крім того, своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 численні тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №05-6-02/373 від 24 квітня 2020 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень.

Після умисного вбивства ОСОБА_12 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій умисел направлений на незаконне заволодіння майном власника вищезазначеного будинку - ОСОБА_11 , ОСОБА_7 відшукав та заволодів годинником марки «QQ QUARTZ», пляшкою алкогольного напою «Hankey Bannister, 40% Original» об`ємом 0,7л, срібним ланцюжком з хрестиком, та каблучкою із золота, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки в розмірі 4623,72 гривні.

Він же, 24 листопада 2019 року близько 11 години 10 хвилин, після умисного вбивства ОСОБА_11 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , з метою безперешкодної втечі з місця події, тримаючи в правій руці молоток, який взяв в будинку, наніс ОСОБА_13 один удар в ділянку підборіддя, після чого зв`язав передпліччя та гомілки останнього липкою стрічкою та з місця події зник. Таким чином, спричинив ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді рани підборіддя, яке згідно висновку експерта №05-6- 01/632 від 26 листопада 2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просив скасувати, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду не відповідає ст. 370 КПК України, обвинувальний акт містить неконкретні фактичні обставини, які встановив слідчий під час досудового розслідування та вказівки на його підозру у вчиненні злочинів та неконкретну правову кваліфікацію його дій.

Вирок суду побудований на доказах, наданих стороною обвинувачення без належної їх оцінки та аналізу. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, докази, надані суду, свідчать лише про подію, час, місце кримінального правопорушення, але не про його причетність до вчиненого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України.

Судом першої інстанції не вірно вказано у вироку про невизнання вини ОСОБА_7 через те, що він скористався своїм правом та відмовився від дачі показань. Проте в судових дебатах обвинувачений зазначив, що визнає вину частково, а саме, що в його діях наявний склад злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_11 сам спровокував події, які відбулися 24.11.2019.

Прямі свідки в даному провадженні відсутні. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили факт вільного доступу до домоволодіння по АДРЕСА_3 , в тому числі ОСОБА_7 , так як вони працювали по поліпшенню домоволодіння, факт спілкування ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_11 , факт залишення ОСОБА_7 на ніч в будинку та карточні ігри з потерпілим та наявність боргових зобов`язань.

Протокол огляду місця події дає лише узагальнену картину обставинам, які могли відбуватися 24.11.2019, однак не містить жодної обставини, які б вказували на те, що ОСОБА_7 реалізував свій умисел на вбивство ОСОБА_11 з метою подальшого заволодіння майном потерпілого.

В основу обвинувачення покладені первинні показання обвинуваченого, які не підтверджені належними доказами.

Судом першої інстанції не взято до уваги показання обвинуваченого про те, що він забрав свої речі у потерпілого, а саме: годинник, пляшку алкогольного напою, срібний ланцюжок з хрестиком, перстень із золота, які виграв у карти в останнього. Саме картковий борг потерпілого привів до конфлікту.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 мав право на розгляд його провадження судом присяжних, однак йому такого права роз`яснено не було.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просила вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, через його м`якість, та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна; збільшити розмір моральної шкоди на її користь з 800000 грн. до 1000000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_7 повторно скоїв тяжкий злочин, не усвідомив вчинене та щиро не покаявся, шкоду не відшкодував, а вину визнав лише для зменшення міри покарання, обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів.

При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що вона втратила сина, її фізичні, душевні страждання та моральні переживання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження, що є наслідком протиправної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думки потерпілої ОСОБА_8 та її представника захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої, просили її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в задоволенні апеляційної скарги потерпілої - відмовити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення поданих апеляційних скарг, просила вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки міськрайонного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України є правильною.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому колегія суддів перевіряє вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року лише в межах апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 ..

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2021 в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України учасниками судового провадження не оспорюється, тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 зазначають про незаконність вироку суду першої інстанції та просять призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Як на підставу такого рішення, захисник ОСОБА_9 вказує на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, а не п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..

Потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не були безпосередніми очевидцями вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та повідомили суду першої інстанції про обставини, які мають значення для розгляду кримінального провадження.

Так потерпіла ОСОБА_8 суду першої інстанції показала, що 24.11.2019 до неї приїхав ОСОБА_13 в якого була розбита голова, з неї текла кров, та повідомив про вбивство її сина ОСОБА_11 , яке вчинив ОСОБА_7 .. Прибувши за місцем проживання сина, виявила його на підлозі, у ванній кімнаті, в крові та без ознак життя.

В ході огляду місця події остання виявила відсутність золотої печатки, срібного ланцюжка з хрестиком та пляшки сувенірного алкогольного напою.

Потерпілий ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що винаймав кімнату у потерпілого ОСОБА_11 24.11.2019, повернувшись з роботи, відпочивав, почувши шурхіт, прокинувся і в цей час ОСОБА_7 наніс йому удар молотком по голові, заклеїв йому рота та зв`язав руки і ноги скотчем, після чого обвинувачений копошився у хаті та з серванта взяв пляшку алкоголю. Звільнившись від скотча, побачив у ванній кімнаті у крові з побитою головою ОСОБА_11 , після чого поїхав до його матері.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що вони разом з ОСОБА_7 ремонтували в будинку ОСОБА_11 дах. Крім того показали, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 грали в карти та, що ОСОБА_7 програв ОСОБА_12 гроші.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку як докази дані, що містяться в: протоколі огляду місця події від 24.11.2019; протоколі затримання ОСОБА_7 від 25.11.2019, як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України, та виявлення і вилучення в нього пляшки алкогольного напою в картонній коробці марки «HANKEY BANNISTER» об`ємом 0,7 л, наручного чоловічого годинника марки «QQ», каблучки із металу жовтого кольору, ланцюжка із хрестиком срібного кольору; протоколах пред`явлення речей для впізнання від 27.04.2020 про впізнання потерпілою ОСОБА_8 вказаних речей, вилучених у ОСОБА_7 при затриманні, як таких, що належали її сину ОСОБА_11 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2020 про впізнання потерпілим ОСОБА_13 . ОСОБА_7 , як особи, що скоїла злочин; висновку судово-медичної експертизи № 05-602/373 від 23.04.2020 про характер та локалізацію спричинених ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та їх наслідки; висновках судово-імунологічних експертиз №№ 05-1-08/1, 05-109/15 від 09.01.2020, № 05-1-08/37 від 14.02.2020.

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених : п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), вчиненому з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 187 КК України, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому особою, яка раніше вчиняла розбій.

За п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, або досягти іншої матеріальної вигоди.

Відповідно до абзацу 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 4 ст. 187 КК України, як ідеальна сукупність злочинів.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно кваліфікував за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а тому доводи захисника ОСОБА_9 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються сукупністю досліджених та перевірених судом першої інстанції доказів.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки, наведених судом у вироку, доказів.

Таким чином у вироці суду в повній відповідності з вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Як на підставу для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції захисник ОСОБА_9 посилається на порушення права обвинуваченого на захист - не роз`яснення ОСОБА_7 права на розгляд кримінального провадження судом присяжних.

Вказані доводи є безпідставними, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено право на розгляд кримінального провадження судом присяжних, як прокурором, при зверненні з обвинувальним актом до суду, про що мається відповідна розписка, так і судом першої інстанції при розгляді справи по суті пред`явленого обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від розгляду справи судом присяжних. (т. 1 а.м.36, 85зв.)

Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування вироку суду апеляційним судом та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, якщо:

- встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини 2 статті 412 цього Кодексу;

- в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

- судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 не наведено підстав, передбачених ст. 412, ч. 1 ст. 415 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтами не наведено.

Доводи потерпілої ОСОБА_8 про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та необхідність призначення останньому покарання у виді довічного позбавлення волі колегія суддів вважає необґрунтованими.

При призначенні покарання ОСОБА_7 міськрайонний суд достатньо виконав вимоги ст.ст.50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин з корисливих мотивів, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції п.6 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, як про це просила потерпіла в апеляційній скарзі.

Посилання потерпілої ОСОБА_8 на неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повторності скоєння ним тяжкого злочину, неусвідомлення вчиненого та відсутність щирого каяття, не відшкодування шкоди, обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів, є безпідставними, оскільки вказані обставини в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Доводи потерпілої ОСОБА_8 про зміну вироку суду в частині збільшення розміру стягнутої з обвинуваченого на її користь моральної шкоди , з 800000 грн. до 1000000 грн., є необґрунтованими .

Так, згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до положень ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. .

Із системного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ці вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілої місцевим судом було дотримано.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, при визначенні та обґрунтуванні розміру цивільного позову на користь потерпілої було враховано конкретні обставини провадження та докази, досліджені і оцінені в судовому засіданні, а також тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, характер і обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_8 зв`язку зі смертю її сина.

З огляду на те, що втрата життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, бо життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті, на думку колегії суддів розмір моральної шкоди, яку спричинено потерпілій, суд першої інстанції визначив правильно. Рішення суду щодо стягнення моральної шкоди у сумі 800000 грн. узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілої, підстави вважати визначений розмір заниженим, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та вмотивованим, а підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як просили обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах, або його зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, ч. 1 ст. 407, ст. 418, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді