АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/337/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-обвинуваченого ОСОБА_4 ,

-захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

-потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області кримінальне провадження №0000068, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 20 липня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2020 року близько 22 години 00 хвилини ОСОБА_4 за попередньою змовою з іншою особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, домовились про злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння амонію нітратом (аміачною селітрою) марки Б, з приміщення складу ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . З цілю реалізації зазначеного наміру ОСОБА_4 та інша особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, прибули до території, на якій розташована будівля складу, належного ОСОБА_7 , на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2121» з номерним знаком « НОМЕР_3 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Черкаській області, належить ОСОБА_8 , але фактично перебуває у власності ОСОБА_4 . По прибуттю на місце, інша особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, залишилась в автомобілі щоб спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_4 взяв з багажного відділення автомобіля сокиру та підійшов до приміщення складу.

В цей час, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом демонтажу за допомогою сокири цеглин в стіні будівлі складу, належного ОСОБА_7 , утворив отвір, через який, діючи умисно, з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно проник у середину складу, де заволодів 19 мішками амонію нітрату (аміачної селітри) марки Б, вагою 50 кг. Кожний, вартістю 375 гривень 00 копійок за один мішок, які належать ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 .

19 мішків селітри ОСОБА_4 через отвір в стіні перемістив за межі приміщення складу, на територію неподалік від складу, куди в подальшому перемістив свій автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2121» з номерним знаком « НОМЕР_3 », та разом з іншою особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, в подальшому зазначені мішки завантажив до багажного відділення автомобіля, після чого на вказаному автомобілі ОСОБА_4 разом з іншою особою, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7125 гривень 00 копійок.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у сховище.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор та обвинувачений від оголошення вступної промови відмовилися.

Захисник обвинуваченого у вступній промові звернув увагу суду на те, що обвинуваченим матеріальні збитки потерпілому відшкодовані в повному обсязі.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодились.

Потерпілий ОСОБА_6 проти встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів не заперечував.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, учасники судового засідання повідомили суду, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого та потерпілого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий повідомив суду, що склад з якого було здійснено крадіжку належить його батькам, та він зберігав там селітру в кількості двадцяти мішків. Одного дня вранці йому зателефонували батьки та повідомили що на приміщенні складу наявні сліди проникнення. Він приїхав до будівлі складу, та помітив отвір у стіні. Потрапивши до приміщення складу виявив відсутність 19, належних йому, мішків селітри.

Також, потерпілий зазначив, що матеріальну шкоду обвинувачений йому відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинуваченого він не має.

Після допиту обвинуваченого та потерпілого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме:

-копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 20 липня 2006 року на ім`я обвинуваченого (а.с.92-93), відповідно до якої ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, зареєстрований в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, з 27 вересня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 ;

-копію картки фізичної особи-платника податків, виданої Ананьївським відділенням Любашівської МДПІ 22 грудня 2006 року (а.с.93), відповідно до якої ОСОБА_4 має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

-вимогу щодо наявності або відсутності судимості в ОСОБА_4 (а.с.94), відповідно до якої ОСОБА_4 , раніше не судимий;

-копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с.95), виданого 28 лютого 2017 року Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_10 , батьками якої зазначені: ОСОБА_4 батько, ОСОБА_9 - матір;

-довідку-характеристику, надану Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області 13 квітня 2020 року за №594 (а.с.96), відповідно до якої ОСОБА_4 зареєстрований та проживає на території сільської ради, за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг та заяв від сусідів та мешканців села на нього до сільської ради не надходило. ОСОБА_4 веде нормальний образ життя, відносин з кримінальними елементами не підтримує. До складу сім`ї ОСОБА_4 , окрім нього самого входять дружина та донька;

-лист Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» Ананьївської районної ради від 10 квітня 2020 року №258 (а.с.97), відповідно до якої ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Ананьївського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.65-68) із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, та не становить небезпеки, ймовірність вчинення повторного правопорушення є середньою.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області пояснив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі та із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Захисник обвинуваченого в судових дебатах зазначив, що обвинувачений свою вину визнає в повному обсязі, матеріальну шкоду заподіяну потерпілому обвинуваченим відшкодовано, потерплий до обвинуваченого претензій не має, за місце проживання обвинувачений характеризується позитивно, одружений має на утриманні малолітню дитину. Проте, обвинуваченим дійсно вчинено злочин, та він має понести за нього відповідне покарання, а саме за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі та із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 1 рік.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненому він визнає в повному обсязі та щиро розкаюється, в подальшому обіцяє подібних дій не вчиняти, погоджується з думкою свого захисника щодо покарання.

Потерпілий в судових дебатах зазначив, що претензій до обвинуваченого він не має, матеріальну шкоду йому відшкодовано, у зв`язку питання щодо покарання обвинуваченому він залишає на розсуд суду, не заперечує проти призначення покарання запропонованого прокурором.

В останньому слові ОСОБА_4 зазначив, що про скоєне він шкодує та просив суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, просив вибачення в потерпілого.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою, поєднаного з проникненням у сховище.

Факт здійснення ОСОБА_4 таємного викрадення 19 мішків амонію нітрату (аміачної селітри) марки Б, які належать потерпілому ОСОБА_6 підтверджується показаннями ОСОБА_4 та потерпілого, учасниками судового провадження не оспорюються.

Згідно частини 2 статті 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Статтею 26 КК України визначено, що співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 27 КК України визначено, що виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом.

При цьому, пунктом 24 Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_4 злочин вчинено спільно з іншою особою, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження. При цьому, намір вчинення крадіжки ними було заздалегідь узгоджено, до будівлі складу, належного ОСОБА_7 , вони прибули саме з метою вчинення крадіжки селітри.

Статтею 30 Конституції України визначено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Абзацами 7-8 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

При цьому, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено показаннями обвинуваченого і потерпілого, те, що крадіжку ОСОБА_4 вчинено з приміщення складу, належного ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосування засобів подолання перешкод, а саме шляхом часткового демонтажу цегляної стіни приміщення, що під час судового розгляду учасниками судового процесу не оспорювалось.

Абзацом 3 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як зазначалося ОСОБА_4 до території, на якій знаходиться належний ОСОБА_7 склад, та безпосередньо в приміщення зазначеного складу проник саме з наміром здійснення крадіжки селітри, переслідуючи мету особистого збагачення. В приміщення складу ОСОБА_11 проник таємно, переконавшись в тому, що його не буде помічено, при цьому жодних законних підстав перебувати в приміщенні він не мав.

Вказані обставини під час судового розгляду учасниками кримінального провадження не оспорювалися.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 дійсно вчинено крадіжку, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням до сховища.

З приводу покарання, яке має бути призначене ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

У відповідності до положень частини 1 статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією частини 3 статті 185 КК України передбачено призначення особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Відповідно до частини 1 статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною 2 статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до примітки до статті 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3-369, 369-2, 369-3 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що злочини вчинені ОСОБА_4 не є корупційним.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , зокрема того, що він за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку, одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

З урахуванням викладеного, покарання яке має бути призначено ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість злочинів, особу винного та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1, 3 ст.76 КК України.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, обвинувальний акт та додані до нього матеріали будь-яких відомостей про процесуальні витрати у кримінальному провадженні не містять.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обиралися.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Обвинувальний акт будь-яких відомостей про речові докази у кримінальному провадженні не містить, речові докази суду не передавалися, у зв`язку з чим питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні судому не вирішується.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом одного року випробувального терміну:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 2 березня 2021 року.

Речові докази у кримінальному провадженні, згідно обвинувального акту, відсутні, суду будь-які речові докази не передавалися, у зв`язку з чим доля речових доказів судом не вирішується.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_12