Справа № 643/3889/21
Провадження № 1-кс/643/1130/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 м.Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002106 від 18.04.2018,-

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суд м. Харкова 05.03.2021 надійшло клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , в якому сторона обвинувачення просить з метою збереження речових доказів та відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди накласти арешт на транспортний засіб «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , 2007 року виробництва, в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобу шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Харківським районним управлінням поліції № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002106 від 18.04.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за заявою ОСОБА_4 відповідно до якої остання просила притягнути до кримінальної відповідальності невстановлених осіб, які шахрайським шляхом заволоділи автомобілем марки «TOYOTA PRADO», д.н.з. НОМЕР_3 . В ході досудового розслідування було встановлено, що 29.04.2016 року на ім`я ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 була оформлена довіреність від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на розпорядження автомобілем марки «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , який належав подружжю ОСОБА_7 - дружині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловіку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві сумісної власності, та був зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 у ВРЕР ДАІ м. Донецька, 21.05.2007. ОСОБА_5 , діючи на підставі виданого доручення у простій письмовій формі 05.05.2016 уклав договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля із ОСОБА_8 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_5 . Місцем укладення договору, відповідно до тексту договору, є АДРЕСА_2 . У червні 2016 року ОСОБА_8 подала цивільний позов до Московського районного суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.05.2016, та визнання права власності на автомобіль марки «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 . У своєму позові ОСОБА_8 зазначила, що вищезазначений автомобіль був їй переданий ОСОБА_5 в день укладення договору, тобто 05.05.2016. За рішенням судді Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2016 за ОСОБА_8 було визнано право власності на автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . У подальшому ОСОБА_8 зареєструвала зазначений автомобіль у сервісному центрі МВС України на своє ім`я, та отримала д.н.з. НОМЕР_2 . Однак, в ході досудового розслідування від ОСОБА_6 отримано письмову заяву відповідно до якої, останній категорично заперечував факт того, що 29.04.2016 він був в Україні, в місті Харкові у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 під час здійснення нею нотаріальної дії посвідчення довіреності від його імені на ім`я ОСОБА_5 . Підписи у цій довіреності які виконані від його імені, виконані не ним. Підтвердженням свідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є висновок судово-почеркознавчої експертизи № 16780/20764 від 18.12.2020 у відповідності до якого підпис від імені ОСОБА_6 у довіреності від 29.04.2016 №244 виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою. Рукописний запис « ОСОБА_6 » в довіреності від 29.04.2016 виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою. Окрім цього, на підтвердження показів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 свідчать також фактичні дані, отримані від Державної прикордонної служби (Головний центр обробки спеціальної інформації) відповідно до яких ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_4 05.05.2016 дійсно перетинав Державний кордон України. Так, о 08 год. 36 хв. він в`їхав на територію України на транспортному засобі із д.н.з. НОМЕР_6 , та о 09 год. 57 хв. виїхав з території України на цьому ж транспортному засобі. Тобто, у цей день він пробув на території України 81 хвилину. Перетинання Державного кордону ОСОБА_5 відбулось у пункті пропуску «Гнутове», від якого відстань до Харкова складає понад 450 км. У зв`язку із зазначеним фактом, укладення договору купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 в м. Харкові за адресою: вул. Гвардійців Широнінців 43, к. 286, від 05.05.2016, ніяк не могло відбутись саме у м. Харкові, оскільки ОСОБА_5 фізично не міг прибути до м. Харкова та повернутись назад до пункту пропуску за 81 хвилину. Також, відповідно до отриманих від Державної прикордонної служби (Головний центр обробки спеціальної інформації) даних, Камчатний Костянтин, паспорт НОМЕР_4 , 09.09.2016 в`їхав на територію України в пункті пропуску «Гутове» о 06 год. 53 хв. на транспортному засобі з д.н.з. НОМЕР_3 . Тобто на транспортному засобі, який, відповідно до договору від 05.05.2016 та позову ОСОБА_8 , він передав останній 05.05.2016.

На підставі вищевикладеного сторона обвинувачення просила клопотання задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даного клопотання за його відсутності, просив клопотання задовольнити та проводити розгляд без виклику особи, у власності якої знаходиться вищевказане майно, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, враховуючи вимоги ч.2 ст.172 КПК України, з метою забезпечення виконання арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власника майна.
Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.
Дослідивши клопотання й додані матеріали слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002106 від 18.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, стосовно невстановлених осіб, які шахрайським способом заволоділи автомобілем марки «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 від 05.05.2018 вбачається, що остання в період з 06.10.2000 по 20.04.2018 проживала у шлюбі разом з ОСОБА_6 21.05.2007 вони придбали автомобіль марки «TOYOTA PRADO» номер кузову(шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_7 в зв`язку з проведенням антитерористичної операції вона з чоловіком виїхали з м. Донецька, а належний їм автомобіль знаходився в гаражі у м. Донецьк. У подальшому ОСОБА_4 дізналась, що вищезазначений автомобіль був переоформлений на ОСОБА_8 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова, яким за нею визнано право власності. Однак, як зазначає потерпіла, вона та її чоловік ніяких доручень на будь-які дії з автомобілем нікому не давали.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 вбачається, що автомобіль марки «TOYOTA» модель «PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_6 21.05.2007.

На ім`я ОСОБА_5 , 29.04.2016 року була оформлена довіреність від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на розпорядження вищезазначеним автомобілем (довіреність НАІ 247649, зареєстровано в реєстрі за №244, приватний нотаріус ОСОБА_9 ).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 16780/20764 від 18.12.2020 підпис від імені ОСОБА_6 у довіреності від 29.04.2016 № 244 виконано не ОСОБА_6 а іншою особою. Рукописний запис « ОСОБА_6 » в довіреності від 29.04.2016 виконано не ОСОБА_6 а іншою особою.

На підставі даної довіреності ОСОБА_5 , 05.05.2016 уклав договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , із ОСОБА_8 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2016 за ОСОБА_8 було визнано право власності на автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_3 .

За базою даних «НАІС» автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , наразі має реєстраційний номер НОМЕР_2 та зареєстрований на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи клопотання також підтверджуються відомостями з Головного центру обробки спеціальної інформації, щодо факту перетинання державного кордону ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Харківського РУП № 2 ОСОБА_10 від 01.02.2021 автомобіль «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 було визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.
Дане клопотання, відповідно до ухвали слідчого судді від 03.03.2021, було повернуто прокурору для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі протягом сімдесят двох годин з моменту отримання копії цієї ухвали. Після усунення недоліків дане клопотання повторно направлено до суду 05.03.2021, тобто в межах 72 годинного строку, тому строк на подачу клопотання прокурором дотримано.
Відповідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно до вимог п.3 ч.2 ст.171 КПК України дане клопотання містить посилання на конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третьою особою таким майном, а вилучене майно, відповідає вимогам ст.98 Кримінального процесуального кодексу України щодо речових доказів, оскільки наявні достатні підстави вважати, що дане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, також слідчим доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя погоджується із доводами прокурора щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки на теперішній час здійснюється досудове розслідування, наявні достатні підстави вважати, що майно є речовими доказами, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Разом з цим слідчий суддя не вбачає підстав для застосування арешту майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (п.4 ч.2 ст.170 КПК України), оскільки відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відомостей щодо наявності в рамках даного кримінального провадження цивільного позову, підозрюваного чи фізичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного матеріали клопотання не містять.
Керуючись статтями 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002106 від 18.04.2018 задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , 2007 року виробництва, в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ключі від транспортного засобу «TOYOTA PRADO» номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , 2007 року виробництва, в кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Зберігання майна визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1