ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/1355/20
Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/536/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К
іменем України

27 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № № 000000080за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Таврійськ Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
засуджено:
за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання з 26.02.2020 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування матеріальних збитків 92 461,94 грн. та моральну шкоду 350 000 грн.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 05.02.2020 року близько 07.30 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем Land Rover «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 86,19 км/год, що перевищує дозволену в населеному пункті швидкість 50 км/год., знаходячись на 65 км автодороги сполученням Херсон-Нова КаховкаГенічеськ зі сторони м. Таврійськ у напрямку Каховської ГЕС, на вул. Новокаховське шосе, біля будинку №16 м. Нова Каховка Херсонської області, у порушення вимог п.2.3 б), 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не обрав безпечну швидкість руху, своєчасно не зменшив швидкість та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку, в смузі руху автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», після чого автомобіль ВАЗ 2106 відкинуло вперед, з послідуючим зіткненням з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 208 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попутно, попереду автомобіля ВАЗ 2106. Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких загинув на місці події.

Крім того, ОСОБА_10 05.02.2020 року близько 07.30 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем Land Rover «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 86,19 км/год, що перевищує дозволену в населеному пункті швидкість 50 км/год., знаходячись на 65 км автодороги сполученням Херсон-Нова КаховкаГенічеськ зі сторони м. Таврійськ у напрямку Каховської ГЕС, на вул. Новокаховське шосе, біля будинку №16 м. Нова Каховка Херсонської області допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці події внаслідок відкритого перелому кісток основи черепу, забою речовини довгастого та спинного мозку з розчавленням. Після здійснення зіткнення водій ОСОБА_10 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п.2.10 а), г) Правил дорожнього руху України, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну подію орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів події, і з метою уникнення відповідальності за скоєне, на автомобілі, причетному до ДТП, з місця події поїхав, чим свідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.
Указані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України водієм автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_10 ..

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, посилається на незаконність вироку в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує про те, що всупереч положень ст.50, 65 КК України, призначаючи ОСОБА_10 покарання у розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд залишив поза увагою та не проаналізував характер та обсяг грубих порушень ПДР, які допустив обвинувачений. Суд формально, вказавши про на наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, фактично не врахував її, не зіставив з іншими порушеннями, зокрема проявлення неуважності та безпечності до дорожньої обстановки та перевищення ним швидкості допустимої в населеному пункті. Діями ОСОБА_10 спричинено смерть людини. При цьому ОСОБА_10 зник з місця події, не надавши допомоги потерпілому, життя якого поставив під загрозу. Тому вважає, що покарання призначене судом, яке наближено до мінімального, очевидно не є необхідним і достатнім для його виправлення та не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так і іншими особами.

Просить повторно дослідити матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, а також документи, які підтверджують стан алкогольного сп`яніння, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, зазначає про незаконність вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує, що висновок суду не відповідає вимогам ст.65 КК України. Так, обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, наслідком якого є загибель людини, з фактом доведення вини ОСОБА_13 погодився лише під тиском зібраних у справі доказів. Поза увагою суду залишено обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, а саме порушення декількох пунктів ПДР, не враховано наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої ОСОБА_7 та її представника про обрання ОСОБА_10 більш суворого покарання. Зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_10 не висловив жалю з приводу скоєного.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вказує на незаконність та необґрунтованість вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вчинення ОСОБА_10 злочину у стані алкогольного сп`яніння та призначив йому надто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що обґрунтовуючи рішення про доведеність стану алкогольного сп`яніння, в якому перебував ОСОБА_10 , суд першої інстанції послався на сукупність доказів, які відповідно до положень ст.84, 86 КПК України є недопустимими. Так, відповідно до обставин справи продуття обвинуваченим алкотестеру «Драгер» 05.02.2020 року о 08.58 год та відібрання у нього біологічних матеріалів здійснено під час фактичного затримання до початку внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, що є недопустимим. ОСОБА_10 при цьому не роз`яснено права, передбачені ст.42 КПК України, що свідчить про порушення права на захист. ОСОБА_10 затримано 05.02.2020 року о 09 год. 00 хвил., а участь захисника було забезпечено 05.02.2020 року об 11 год.53 хвил. Указує про те, що показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , лікаря-нарколога Уліткіна СВ. Не доведено, що на момент вчинення злочину, а саме 05.02.2020 року о 07 год. 30 хвил. ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому не доведено обставину, що обтяжує покарання. ОСОБА_10 визнав обставини скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, крім перебування в цей момент у стані алкогольного сп`яніння, що також вказали свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 ..

Щодо суворості призначеного покарання апелянт зазначає про наявність підстав для застосування положень ст.75, 76 КК України, оскільки ОСОБА_10 вчинив злочин з необережною формою вини, вину визнав частково, а саме не визнав обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, не визнав, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування намагався відшкодувати заподіяну шкоду в сумі 39999 грн., відсутні докази про вчинення ним адміністративних правопорушень у виді порушень ПДР, просив вибачення у потерпілої, має міцні соціальні зв`язки, має наміри на відшкодування завданої злочином шкоди, що в умовах позбавлення волі є неможливим. З огляду на таке вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

Захисник не погоджується з висновками суду в частині вирішення цивільного позову з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів указує про те, що всупереч положень ст.81 ЦПК України ст.395, 398 ЦК України з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 стягнуто суму збитків за пошкоджений автомобіль ВАЗ 2106 д.н.р. НОМЕР_2 в сумі 19560, 19 грн., оскільки власником транспортного засобу є ОСОБА_20 , який не залучався до участі в справі. Строк дії довіреності, на підставі якої транспортний засіб перебував у володінні загиблого ОСОБА_11 закінчився у 2019 році, а тому не доведено, що позивачка є особою, майнові права якої порушено. З цих підстав не підлягають відшкодуванню і витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2015 грн. Крім того, захисник не погоджується із висновком суду про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 грошової суми в розмірі 43600 грн., тобто витрат, понесених на облаштування місця поховання, оскільки товарний чек №21 від 25.02.2020 року на зазначену суму не містить відомостей про особу, яка сплатила таку суму.

Просить частково дослідити матеріали кримінального провадження, повторно допитати свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 . Визнати недопустимими доказами результати токсикологічного дослідження №232 від 14.02.2020 року та алкотестеру «Драгер» від 05.02.2020 року, визнати неналежними показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , спеціаліста лікаря-нарколога ОСОБА_21 .. Скасувати вирок в частині призначення покарання та задоволення позовних вимог, виключивши з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, що пом`якшує покарання, - намагання добровільно відшкодувати шкоду потерпілій. Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 27285, 75 грн..
У доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту посилається на невідповідність судового рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди вимогам ст.370, 374 КПК України. В обгрунтування доводів указує про те, що суд першої інстанції не мотивував своє рішення щодо стягнення на користь потерпілої моральної шкоди у сумі 350 000 грн., а лише формально послався на те, що внаслідок смерті ОСОБА_11 потерпілій задано моральну шкоду. Наголошує про те, що такий розмір не є справедливим та розумним. Суд не перевірив обставини того, чи дійсно загиблий утримував свою дружину, при цьому не врахував особу обвинуваченого, який не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, вчинив необережний злочин. Просить скасувати вирок суду в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої та зменшити суму моральної шкоди до 150 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені стороною захисту, заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілої та прокурора, просили їх залишити без задоволення, доводи представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали як апеляційні вимоги, наведені представником потерпілої, так і прокурором, просили ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, а апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримав як апеляційні вимоги, наведені прокурором, так і представника потерпілої, просила ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження в частині, що підтверджують факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та матеріали, що характеризують його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Незгода сторін кримінального провадження з юридичною оцінкою судом доказів у кримінальному провадженні та встановленими обставинами кримінального провадження, не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Вимоги сторони захисту про повторний допит свідків та лікаря-нарколога не відповідають основним засадам кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що вказані докази були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного допиту свідків та лікаря-нарколога та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах ККС Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20)

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , а також залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав себе винним в обсязі висунутого обвинувачення та не заперечував той факт, що 04.02.2020 року він із дружиною, яка була вагітна, поїхали зустрітися із товаришем, спочатку відпочивали у барі «Погребок», потім в інших закладах, він відвіз дружину і його знайома ОСОБА_22 попросила посидіти із їх другом ОСОБА_23 . Після цього вони поїхали до м. Таврійська до його будинку, поспілкувалися із ОСОБА_24 , випили кави. Він сказав, що йому потрібно їхати до м. Нова Каховка. Він почав рухатися до м. Нова Каховка, обігнав одну машину, потім відволікся на екран магнітоли, побачив, що перед калюжею автомобілі гальмували, відчув удар. Вийшов з машини, перебував у шоковому стані, хтось кричав: «Поїхали». Він сів за кермо автомобіля і поїхав в зворотному напрямку, заїхав у двори по вул. Паризької Комуни, вийшов з автомобіля і вжив 300 гр. горілки, потім прийняв рішення повертатися на місце ДТП. Для того, щоб перестроїтися у лівий ряд, потрібно було зробити коло, він здійснював маневр - об`їзд по колу і його зупинили працівники поліції, одягли кайданки, повідомили про затримання і про скоєння дорожньо-транспортної пригоди із загибеллю водія. Він не перебував у стані алкогольного сп`яніння до ДТП, має водійський стаж понад 10 років, рухався зі швидкістю 80-100 км./год. Коли вийшов з автомобіля після ДТП, то не бачив автомобіля ВАЗ, перебував у шоковому стані, йому ніхто не говорив про наявність постраждалих. Він свідомості не втрачав, фізично міг подивитися та з`ясувати наявність потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Не визнає провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та обтяжуючу обставину, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Після затримання його повезли до лікарні, де він добровільно здав кров та сечу на наявність алкоголю. Він дуже шкодує про те, що трапилося, проте в добровільному порядку намагався відшкодувати завдану шкоду в сумі 40 000 грн., але гроші залишилися на рахунку, потерпіла їх не захотіла отримувати. Моральну шкоду визнає частково, бо вона є завищеною та неспівмірною із завданою шкодою.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував факт дорожньо-транспортної пригоди, а саме здійснення обгону іншого транспортного засобу, а також обставини того, що відчувши удар, він зупинився, вийшов з машини, не з`ясував обставини ДТП та поїхав з місця пригоди.

Заперечення ОСОБА_10 проти обвинувачення, а саме скоєння ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, та вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а також аналогічні доводи його захисника, наведені в апеляційній скарзі, є непереконливими, вони були предметом розгляду в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Так, відповідно до п.2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4, 2.10 (а, г) Правил дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4 ПДР України, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; вжити можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я.

Обставини, за яких ОСОБА_10 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, підтверджуються такими доказами.
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що їй зателефонували працівники поліції і повідомили, що її чоловік ОСОБА_11 загинув в дорожньо-транспортній пригоді, а винуватець покинув місце події на своєму автомобілі. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, зазначивши, що вона понесла витрати на поховання чоловіка, поминальні обіди, встановлення пам`ятника. Внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди загинула близька людина, вона втратила чоловіка, її син втратив батька, вона дуже тяжко переживає втрату, не спить ночами, втратила душевну рівновагу, переживає за своє життя та життя свого сина, завдана їй моральна шкода не може бути обрахована будь-яким розміром, бо чоловіка вона вже не поверне.
Свідок ОСОБА_14 показав, що 04.02.2020 року він заступив в наряд в Новокаховському ВП ГУНП в Херсонській області. 05.02.2020 року о 7.30 год. вони отримали виклик про те, що на автодорозі біля магазину «Агросвіт» у м. Нова Каховка сталася дорожньо-транспортна пригоди, можливо із потерпілими. Вони разом з оперативною групою виїхали на місце події, їм повідомили, що автомобіль, який скоїв ДТП покинув місце пригоди. Слідчий залишився на місці і проводив огляд місця події, а він із оперативним співробітником поїхали шукати автомобіль, на який вказали очевидці. Проїхавши до заправки «Shell», вони побачили автомобіль із видимими пошкодженнями передньої частини, схожий за описом на той, що був причиною ДТП, почали його наздоганяти. Автомобіль рухався в напрямку м. Таврійська і не зупинявся. Тоді ОСОБА_15 почав говорити у гучномовець, щоб автомобіль зупинився і з`їхав осторонь вправо, автомобіль продовжував рухатися. Вони обігнали автомобіль і перегородили йому шлях, тоді автомобіль зупинився. Першим з автомобіля вийшов водій і сказав: «Хлопці, я здаюсь». Він знаходився близько біля водія і чув від нього запах алкоголю. В машині знаходилося ще двоє пасажирів, чоловік та жінка. Жінка весь час нервувала і приказувала: «Я ж вам казала». Транспортний засіб вони не оглядали, автомобіль рухався в протилежному напрямку від місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди, він мав значні пошкодження передньої частини.
Свідок ОСОБА_15 показав, що з 04.02.2020 року на 05.02.2020 року він був на чергуванні, ніс службу в складі слідчо-оперативної групи. 05.02.2020 року вранці надійшло повідомлення про те, що сталося ДТП з можливими потерпілими. На місці події вони побачили автомобіль «бус», автомобіль вітчизняного виробництва білого кольору, бампер і номер від автомобіля, за участю якого відбулося ДТП, та який зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. В автомобілі вітчизняного виробництва чоловік помер. Слідчий залишився на місці, а він з іншим працівником поїхали шукати автомобіль. В районі заправки «Sun oil» вони побачили автомобіль із пошкодженою передньою частиною, який рухався зі сторони м. Нова Каховка в сторону м. Таврійськ. Вони почали їхати за автомобілем, він не зупинявся, у гучномовець він говорив, щоб автомобіль з`їхав обабіч дороги і зупинився, реакції не було. Тоді вони виїхали перед автомобілем і перекрили дорогу, тоді автомобіль зупинився. Вийшов водій, він був у стані алкогольного сп`яніння, від нього відчувався запах алкоголю, в нього була незв`язна мова, хитка хода. в автомобілі пасажири теж були п`яними, вони не виходили, а випадали з автомобіля. ОСОБА_25 нічого не говорив, а дівчина повторювала весь час, що дуже жалкує про те, що сталося.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 05.02.2020 року вранці він їхав на роботу на ОСОБА_26 шлюз, позаду нього їхав автомобіль ВАЗ 2106 (Жигулі білого кольору). В якусь мить відчув удар в задню частину свого автомобіля, потім другий удар в передню частину автомобіля. Бачив, як відбулося зіткнення автомобіля «Range Rover», з його автомобілем, у той момент автомобіль ВАЗ 2106 він не бачив. Після удару він зупинився, вийшов і пішов у напрямку автомобіля «Range Rover», побачив, що у водія спрацювали подушки безпеки. Навколо автомобіля бігали люди, в машині він побачив дівчину. Водій автомобіля «Range Rover» почав його заводити. Потім побачив автомобіль «Жигулі», поруч знаходилася дуже велика калюжа. Потім приїхала карета швидкої допомоги, в автомобілі «Жигулі» був водій ОСОБА_27 . В той день зранку йшов дощ, попереду нього рухалася колона машин, він їхав із швидкістю 15-20 км/год. Автомобіль «Range Rover» він не бачив, він рухався з великою швидкістю, зіткнення відбулося автомобіля «Range Rover» із автомобілем ВАЗ 2106, який від удару в`їхав в його автомобіль, а потім відбувся удар зі сторони автомобіля «Range Rover» в передню частину його автомобіля. Водій автомобіля «Range Rover» 10 хвилин перебував на місці події, а потім поїхав, він залишався до приїзду працівників поліції.
Свідок ОСОБА_17 показала, що 04.02.2020 року вони зустрічалися із друзями, грали в більярд, дружина ОСОБА_28 захотіла повечеряти, вони поїхали в кафе, близько 12 год. ночі перемістилися в інше кафе, потім ОСОБА_25 відвіз дружину додому і повернувся за ними. Вони поїхали до м. Таврійська, перебували на риночку, йшов сильний дощ, вони не могли викликати таксі і ОСОБА_25 змушений був відвести їх додому. Вони рухалися в напрямку м. Нова Каховка. Вона на дорогу не дивилася, потім відчула удар і втратила свідомість. Прийшла до тями, коли вони їхали назад і хтось кричав «Поїхали». Вони приїхали на вул. Французьку, 1, заїхали у двори. ОСОБА_25 вийшов з автомобіля, плакав, був у шоковому стані, не знав, що робити. Хлопці нічого їй не розповідали. При ній ОСОБА_25 не вживав спиртні напої. Вирішили повернутися на місце події, по дорозі їх зупинили працівники поліції. Самого зіткнення вона не бачила, від удару втратила свідомість і нічого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_16 показав, що він підійшов до дружини після роботи, вона разом з друзями відпочивала в кафе, побули там до 2 год. ночі, потім поїхали в інший заклад, о 5-6 год. вони були в м. Таврійську на ринку. Потім поїхали в м. Нова Каховка, видимість була погана, він не побачив попереду їх автомобіля інший автомобіль, на дорозі була велика калюжа. Вони їхали із швидкістю 90 км/год, в`їхали у велику калюжу, нічого не було видно, потім відбувся удар, він вдарився головою об водійське крісло, ненадовго втратив свідомість, потім отямився і пішов допомагати дружині, яка також втратила свідомість. Бачив «бусик», в нього не було заднього бампера, ОСОБА_25 знаходився поруч з машиною, хтось із чоловіків, які були в машині сказали: «Поїхали». Вони поїхали на вул. Паризької Комуни, прийшли в себе, двоє чоловіків, які були в машині втекли. Потім разом вирішили повернутися на місце події, виїздили з вул. Французької, біля заправки їх зупинили працівники поліції і затримали. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_25 при ньому вживав спиртні напої.
Свідок ОСОБА_18 показав, що він зустрівся із ОСОБА_29 близько 6.00 год. ранку 05.02.2020 року, йому потрібно було їхати на роботу, разом з ОСОБА_30 вони випили кави, з ним була дівчина зі своїм чоловіком. ОСОБА_25 на вигляд був тверезий. Потім вони поїхали до м. Нова Каховка, і по дорозі трапилася ДТП. ОСОБА_25 здійснював обгін і відволікся на магнітофон. Попереду була калюжа, автомобіль ВАЗ різко загальмував, відбувся удар. Вони зупинилися, він вибіг з машини, підбіг до водійського місця, дівчина, що перебувала на пасажирському місці була без свідомості. Її чоловік був на тротуарі і намагався витягти дівчину. На автомобіль, що був попереду, ніхто не звертав уваги. ОСОБА_25 був у шоковому стані. Потім всі сіли до автомобіля і поїхали, йому потрібно було на роботу на 7.30 год., тому коли вони заїхали у двори, він злякався і пішов, також пішов ще один хлопець, що був в автомобілі, решта, що залишилася в автомобілі, щось обговорювали. Він не бачив, щоб після ДТП хтось вживав алкоголь. Момент зіткнення їх автомобіля із автомобілем «ВАЗ» він побачив випадково. Контактування автомобіля відбулося у їх смузі руху після зіткнення «ВАЗ» контактував передньою частиною із автомобілем «Спринтер», вийшла так звана «гармошка». Автомобіль «ВАЗ» можливо було побачити після ДТП, проте ніхто не говорив, куди їхати після ДТП, всі мовчали, він не розмовляв на той час з ОСОБА_29 .
Свідок ОСОБА_19 показала, що напередодні ДТП 05.02.2020 року, в кафе відпочивала компанія, серед якої був ОСОБА_31 , вони замовляли спиртні напої та чай, але за барною стойкою алкоголь ніхто не вживав, на компанію вона не звертала уваги, бо заклад зачинявся і вона займалася своєю роботою. Пам`ятає, що ОСОБА_25 відвозив свою дружину, двері знаходяться біля стойки бару, тому вона цей момент запам`ятала. Після ДТП до неї в кафе приходила потерпіла із батьком і розпитувала про ОСОБА_32 , вона відшукала його в мережі «Фейсбук» і згадала події. На її покази ніхто не впливав.
Показання потерпілої та свідків щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_10 , та обставин залишення ним місця події підтверджені письмовими доказами, які в повному обсязі досліджено судом першої інстанції, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.02.2020 року, відповідно до якого місцем ДТП є частина дороги навпроти буд.16 по вул. Новокаховське шосе м. Нова Каховка Херсонської області, в ході огляду встановлено наявність приладів відеоспостереження на фасаді будівлі № 16 по вул. Новокаховське шосе та зафіксовано наявність пошкоджених автомобілів ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_2 , з пошкодженням передньої та задньої частини автомобіля, автомобіля Mersedes Benz Spinter 208 CDI державний номер НОМЕР_3 із пошкодженнями задньої частини та правої бокової частини, переднього лівого крила. Також на місці ДТП виявлені передній бампер білого кольору, номерний реєстраційний знак НОМЕР_1 , дзеркало бокове автомобіля ВАЗ, пластикові частини. З місця пригоди вилучені автомобілі ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_2 та Mersedes Benz Spinter 208 CDI державний номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .
(а.п. 27-40)
- протоколом огляду транспортного засобу від 05.02.2020 року, розпочатого о 12.30 год., відповідно до якого встановлено зовнішнє пошкодження автомобіля Land Rover «Range Rover Sport»: пошкодження капоту, відсутність переднього бамперу, решітки радіатора, переднього номерного знаку, обох передніх блок фар, полімерного правого переднього крила, пошкодження бокового скла справа. Також в ході огляду автомобіля на задньому правому колесі виявлено нашарування білого кольору. З місця огляду вилучено дзеркало внутрішнього заднього виду з пристроєм, схожим на відеореєстратор, подушка безпеки з керма, подушка безпеки з панелі навпроти переднього пасажирського сидіння, мікрооб`єкти на 1 відрізку дактилоплівки з водійського сидіння, змиви на марлевий тампон з керма та перемикача передач.
(а.п. 41-49)
- протоколом огляду від 21.02.2020 року, відповідно до якого проведено огляд фрагментів відеозаписів, зафіксованих камерою зовнішнього відеоспостереження, яку було встановлено на фасаді будівлі № 16 по вул. Новокаховське шосе в м. Нова Каховка, яка перебуває у користуванні приватного підприємства «Агросвіт», на вказаних відеозаписах відображено момент контактування автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» своєю передньою частиною із задньою частиною автомобіля ВАЗ -2106, якого відкидає вперед за ходом його руху та він своєю передньою частиною контактує із задньою частиною вантажного мікроавтобусу Mersedes Benz Spinter 208 CDI. Також на відеозапису відображено як з`являється вантажний мікроавтобус Mersedes Benz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 , який рухається по вказаній ділянці дороги зі сторони м. Таврійськ, який контактує із автомобілем Land Rover «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після зупинки транспортних засобів з автомобілів виходять громадяни, які починають ходити навколо автомобіля Land Rover «Range Rover Sport». На 07 год. 42 хв. 30 сек. вказаний автомобіль від`їжджає на декілька метрів від місця своєї зупинки, після чого через декілька хвилин в автомобіль Land Rover «Range Rover Sport» сідають особи, які з нього виходили та на 07 год. 45 хв. 26 сек. автомобіль від`їжджає в напрямку Каховської ГЕС. Інші учасники ДТП залишаються на місці. Судом також переглянуто зазначені відеозаписи під час судового розгляду.
(а.п. 50-51)
- висновком судово-медичної експертизи № 28 НК від 06.02.2020 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 05.02.2020 року, з якої слідує, що при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: відкритий перелом потиличної та лівої скроневої кісток черепу, багатоуламковий перелом 1 шийного хребця з крововиливами в зв`язки, тотальні субарахноїдальні крововиливи стовбуру та півкуль головного мозку, забій довгастого та спинного мозку з розчавленням, садна та синець обличчя, крововилив в м`які тканини волосистої частини голови, забій легень та середостіння, конструкційні переломи ребер справа і зліва, крововиливи в м`які тканини в ділянці переломів ребер, садно правої гомілки, які утворилися безпосередньо перед настанням смерті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.
З огляду на характер, локалізацію та механізм утворення вказаних тілесних ушкоджень, вони утворилися в результаті травматичного впливу тупих предметів з великою кінетичною енергією, не виключено 05.02.2020 року від удару об виступаючі частини салону автотранспортного засобу при зіткненні транспортних засобів.
Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок утворення відкритого перелому кісток основи черепу, забою речовини довгастого та спинного мозку з розчавленням, що підтверджується наявністю та характером ушкоджень, даними судово-гістологічної експертизи. Судово-токсикологічною експертизою крові трупа, етиловий спирт не виявлений. Враховуючи локалізацію та тяжкість наявних тілесних ушкоджень, настання смерті в разі надання своєчасної медичної допомоги, не виключається.
(а.п. 90-92)
- висновком судово-медичної експертизи зразка крові трупа № 57 від 06.02.20 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 , 1984 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В. (а.п. 93)

- висновком судово-гістологічної експертизи № 282 від 14.02.2020 року, відповідно до якого при дослідженні гістопрепаратів від трупу ОСОБА_11 , 1984 року народження, встановлено крововилив в субарахноїдальний простір. Крововилив у речовину мозку. Набряк м`яких оболонок і тканин мозку. Гострий розлад кровообігу внутрішніх органів. (а.п. 94)

- висновком судово-автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля № 20-111 від 19.03.2020 року, з якого слідує, що робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувала у працездатному стані, забезпечувала водієві технічну можливість ефективно знижувати швидкість аж до зупинки, при цьому в зазначеній системі не малося несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Рульове керування досліджуваного автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувало у працездатному стані, забезпечувало водієві технічну можливість контролювати напрям руху автомобіля та здійснювати рух по наміченій траєкторії, при цьому у зазначеній системі не малося несправностей, які б могли зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Ходова частина досліджуваного автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувала у працездатному стані і не мала несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або некероване відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху.
(а.п. 98-102)
-висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля MersedesBenz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 від 19.03.2020 року, відповідно до якого робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля, рульове керування та ходова частина перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебували у працездатному стані.
(а.п. 108-110)
- висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану автомобіля ВАЗ-2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з якого слідує, що робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля ВАЗ -2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувала у працездатному стані, забезпечувала водієві технічну можливість ефективно знижувати швидкість аж до зупинки, при цьому в зазначеній системі не малося несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Рульове керування досліджуваного автомобіля ВАЗ-2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувало у працездатному стані, забезпечувало водієві технічну можливість контролювати напрям руху автомобіля та здійснювати рух по наміченій траєкторії, при цьому у зазначеній системі не малося несправностей, які б могли зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Ходова частина досліджуваного автомобіля перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перебувала у працездатному стані і не малося несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або некероване відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. (а.п.115-118)

- висновком судово-трасологічної експертизи від 19.03.2020 року № 20-114, відповідно до якої в момент первинного входу в контакт автомобіль Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 передньою частиною первинно контактував із задньою частиною автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під кутом 5(+/-5) градусів; в момент первинного входу в контакт автомобіль ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 передньою частиною первинно контактував із задньою частиною автомобіля Mersedes Benz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 під кутом близько 15(+/-5) градусів; в момент первинного входу в контакт автомобіль Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 передньою правою частиною первинно контактував із лівою частиною автомобіля Mersedes Benz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 під кутом близько 10(+/-5) градусів. В умовах події, що розглядається можна стверджувати, що в момент первинного контактування автомобіль Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Mersedes Benz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 здійснювали рух у попутному напрямку проїзною частиною автодороги в смузі свого руху.
(а.п. 124-147)

- висновком судової експертизи обставин та механізму зіткнення автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля Mersedes Benz Spinter 208 CDI реєстраційний номер НОМЕР_4 № 20-197 від 19.03.2020 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 24.02.2020 року, відповідно до якого у розглянутих дорожньо-транспортних умовах дії водія автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 регламентувалися вимогами п.2.3 б), 12.1,12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме:
п.2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Водій автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , в умовах події, згідно заданими слідством вихідними даними, шляхом виконання вимог пунктів 2.3 б), 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди.
(а.п. 153-158)

Висновки зазначених вище експертизи не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, які ніким не оспорюються.

Викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ці докази при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути пригоди і повинен був врахувати дорожню обстановку, щоб постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, обрати безпечну швидкість руху танегайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб не допустити зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку, в смузі руху автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», після чого автомобіль ВАЗ 2106 відкинуло вперед, з послідуючим зіткненням з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 208 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попутно попереду автомобіля ВАЗ 2106.
Недотримання ним таких правил безпеки дорожнього руху призвело до зіткнення транспортних засобів, унаслідок чого потерпілій ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких загинув на місці події.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, вжив алкоголь після ДТП та про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, і обґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечить встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним вище доказам.

Також суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 пасажирів автомобіля ОСОБА_10 про те, що він не вживав спиртні напої, на які посилається сторона захисту,і обгрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони є зацікавленими особами, бо є друзями обвинуваченого. До того ж вони показали, що не бачили як ОСОБА_33 вживав алкоголь після ДТП, тобто показання обвинуваченого з цього приводу нічим не підтверджуються.
Показання свідків ОСОБА_34 ОСОБА_35 , ОСОБА_12 , на які посилається сторона захисту, не доводять той факт, що ОСОБА_10 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони спростовуються дослідженими у справ доказами.
Доводи сторони захисту про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також аналогічні доводи захисника в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.
Так, той факт, що ОСОБА_10 під час вчинення кримінальних правопорушень перебував у стані алкогольного сп`яніння підтверджено результатом токсикологічного дослідження № 232 від 14.02.2020 року, відповідно до якого в крові ОСОБА_10 виявлено алкоголь в кількості 1,78 проміле, в сечі 3,55 проміле.
(а.п. 229)
Результатами перевірки стану алкогольного сп`яніння на алкотестері «Драгер» від 05.02.2020 року о 8.58 год., відповідно до яких ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,5 проміле) алкоголю в крові.
(а.п. 231)
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (працівники поліції), які зупинили автомобіль, яким керував ОСОБА_10 , через короткий проміжок часу після скоєння ним ДТП показали, що, коли ОСОБА_10 вийшов з автомобіля, то він перебував у стані алкогольного сп`яніння, від нього відчувався запах алкоголю, в нього була незв`язна мова, хитка хода.
Допитаний в якості спеціаліста лікар-нарколог ОСОБА_21 , який безпосередньо оглядав ОСОБА_10 , показав, що наявність в сечі такої кількості алкоголю як 3,55 проміле, що виявлено при токсикологічному дослідженні, свідчить про те, що алкоголь ним вживався більше ніж 2-3 години до освідування, оскільки виходячи із фізіологічних особливостей організму алкоголь спочатку потрапляє в кров, а потім виводиться із сечею з організму людини, тому невелика кількість алкоголю в крові і наявність великої кількості алкоголю в сечі свідчить про те, що проходить процес виведення алкоголю із організму людини.
Тому версію ОСОБА_10 про те, що він вживав алкоголь після скоєння ДТП, суд обгрунтовано визнав такою, що не відповідає дійсності.
Суд правильно визнав показання свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , спеціаліста лікаря-нарколога ОСОБА_21 належними та допустимими доказами, якими підтверджено обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , вчинення ним кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у кримінальному провадженні допускається доведення стану алкогольного сп`яніння іншими доказами, окрім лікарських оглядів, які оцінюються судом в їх сукупності, що відповідає правовому висновку ККС Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.12.2019 року у справі №571/1436/15-к.
А тому доводи захисника про недоведеність цієї обставини слід визнати безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що результат токсикологічного дослідження №232 та результат перевірки стану алкогольного сп`яніння на алкотестері «Драгер» стосовно ОСОБА_10 всупереч вимог ст.214 КПК України отримано до внесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР, тобто біологічні зразки здобуто в незаконний спосіб, що свідчить про недопустимість доказів.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про недопустимість та неналежність письмових доказів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, результати огляду на стан алкогольного сп`яніння отримано в порядку п.8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Згідно із вимогами цього нормативного акту огляд водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у розумінні вимог статей 214, 223 КПК України, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання цих результатів медичного дослідження недопустимими і такими, що отримані з порушенням порядку, передбаченого законом, тобто до внесення відомостей до ЄРДР.
Такі висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями ККС Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 24.02.2020 року у справі № 473/2872/18, від 10.12.2020 року у справі № 715/1912/19, від 11.02.2020 року у справі № 691/219/18.
Оскільки не проводилось слідчої дії, позбавлені правових підстав доводи захисника про те, що всупереч положень ст.241, 245 КПК України прокурором не було винесено постанови про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_10 ..
Неспроможними є доводи захисника і про порушення права на захист ОСОБА_10 , якого затримано 05.02.2020 року о 09 год., а участь захисника забезпечено значно пізніше, оскільки це не суперечить вимогам ст.45, 48, 49, 52 КПК України та не передбачає обов`язкової участі захисника. Крім того, відсутні відомості про те, що ОСОБА_10 не було роз`яснено його процесуальні права.

З огляду на те, що за результатами проведення огляду ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» 05.02.2020 року о 8 год.58 хвил. встановлено наявність алкоголю в його організмі у кількості 1,5 проміле, а результатом токсикологічного дослідження підтверджено наявність в його крові 1,78 проміле алкоголю та 3,55 в сечі, є безпідставними вказівки апелянта про те, що в момент дорожньо-транспортної пригоди близько 07 год. 30 хвил. ОСОБА_10 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже стороною захисту не спростовано наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не вчиняв злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України, були предметом перевірки суду та не знайшли свого підтвердження.
Судом установлено, що перед зіткненням ОСОБА_10 бачив автомобіль ВАЗ 2106, про що показав свідок ОСОБА_18 , що був в автомобілі ОСОБА_10 . Після скоєння ДТП обвинувачений ОСОБА_10 виходив з автомобіля, але цікавився лише власним автомобілем та його пошкодженнями. З відеозаписів випливає, що ОСОБА_10 не підходив до інших пошкоджених автомобілів та не з`ясовував наявність потерпілих в дорожньо - транспортній пригоді, хоча мав таку можливість, оскільки не отримав тяжких тілесних ушкоджень, свідомість не втрачав, а свідомо залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не намагаючись вжити заходів до надання допомоги потерпілому ОСОБА_11 , що знаходився за кермом автомобіля ВАЗ 2106.
Висновком судово-медичної експертизи №28 НК від 06.02.2020 рокупідтверджено ту обставину, що потерпілий ОСОБА_11 перебував у небезпечному для життя стані та не міг вжити заходів до самозбереження.

З наведених вище показаній свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_10 випливає, що ОСОБА_10 , керуючи автомобілем, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, який відкинуло вперед, з послідуючим зіткненням з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 208 CDI, які рухались попутно попереду, та, будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для забезпечення збереження слідів події, і з метою уникнення відповідальності за скоєне, на автомобілі, причетному до ДТП, з місця події поїхав, чим свідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_10 сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.
Така поведінка ОСОБА_10 на місці пригоди вказує на його намагання уникнути викриття причетності до злочину.

Тому показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не бачив автомобіль ВАЗ, перебував у шоковому стані, йому ніхто не говорив про наявність постраждалих,суд правильно визнав такими, що не відповідають дійсності.

Дослідивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Докази вини ОСОБА_10 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Тому доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочинів, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив інкриміновані йому злочини.
А тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, наданим сторонами обвинувачення та захисту, слід визнати безпідставними.

Порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не виявлено.

Що ж до доводів сторони захисту про неправильне вирішення судом цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілою ОСОБА_7 відповідає положенням ст.127, 129, п.7 ч.1 ст.368, ч.3 ст.374 КПК України.

З дотриманням вимог ст.1166, 1167, ч.2 ст.1187 ЦК України суд першої інстанції дослідив позовні вимоги потерпілої та докази, якими такі вимоги підтверджено, а саме свідоцтво про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_7 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 з 12.11.2017 року.
- свідоцтво про смерть ОСОБА_11 , відповідно до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- довіреність від 09.03.2016 року, якою ОСОБА_20 уповноважив ОСОБА_11 та ОСОБА_36 розпоряджатися, продати, обміняти, здати в оренду, укласти договір позички, заставити, зняти з обліку, поставити на облік належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 на автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_37 ;
- висновок №АВє-89 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 01.04.2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику досліджуваного легкового автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження 05.02.2020 року у результаті ДТП, визначається рівною ринковій вартості на момент пошкодження і становить 19 560,19 грн.;
- квитанцію до прибуткового касового ордеру №186 від 27.03.2020 року, відповідно до якого від представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 прийнято грошові кошти в сумі 2015 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП;
- чеки на придбання продуктів харчування та алкогольних напоїв для поминальних обідів від 11.02.2020 року на суму 608,40 грн., 3231 грн., від 13.03.2020 року на суму 525,20 грн., від 07.02.2020 року на суму 161,10 грн., від 07.02.2020 року на суму 85,70 грн.;
- товарний чек №21 від 25.02.2020 року на придбання гранітного пам`ятника, вартістю 20 000 грн., на виготовлення бетонної площадки для розміщення пам`ятника, вартістю 3000 грн., на придбання гранітної плитки «Ток», вартістю 9 000 грн., на придбання столу/ лавочки з граніту, вартістю 3 500 грн., на придбання портрету 3 000 грн., вази вартістю -1500 грн., на монтаж пам`ятника і комплектуючих 2500 грн., укладку плитки 1100 грн., всього на суму 43 600 грн.;
- чек про оплату ритуальних послуг (копка могили) 1453 грн.;
- договір замовлення № 012109 на організацію та проведення поховання від 08.02.2020 року та накладну №16 від 10.02.2020 року про придбання предметів для поховання на суму 25 435 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №16 від 10.02.2020 року про оплату ОСОБА_7 ритуальних товарів і послуг в сумі 25 435 грн.;
- чеки про оплату поминальних обідів в столовій «Смачна країна» від 09.02.2020 року в сумі 1165,50 грн., 08.02.2020 року в сумі 9251,50 грн., від 15.03.2020 року в сумі 2042,50 грн., від 06.02.2020 року в сумі 200 грн., від 13.02.2020 року в сумі 2377,50 грн.;
- чек від 07.02.2020 року про придбання сорочки чоловічої та джинсів чоловічих на суму 398,75 грн.;
- чек про оплату безготівкового переказу в сумі 66 грн. від 11.02.2020 року;
- свідоцтво про народження ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_11 .
Позовні вимоги потерпілої судом задоволено частково, а саме в частині відшкодування матеріальних збитків на суму 92 461, 94 грн. та моральної шкоди 350 000 грн.
З них 1453 грн. - копка могили, 25 435 грн. - ритуальні послуги, 398,75 грн. - придбання одягу для поховання, 43 600 грн. становлять витрати понесені з облаштуванням місця поховання, а саме придбання надгробного пам`ятника та оздоблення могили, а також комплексом обрядових дій, що передбачено ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».
Вказані витрати підтверджено товарним чеком №21 від 25.02.2020 року, доданим до позовної заяви (т.1 а.п.94).
Доводи захисника про те, що у даному чеку не вказано відомості про особу, якою такі витрати понесено, не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, відповідно до якого вимоги про відшкодування витрат на поховання можуть пред`являтися будь-якими особами, які фактично ці витрати понесли.
Оскільки вказаний товарний чек додано саме до позовної заяви потерпілої ОСОБА_7 , нею особисто засвідчено всі додатки до позовної заяви, що не викликає жодних сумнівів в тому, що саме потерпіла понесла всі витрати, пов`язані з похованням.
При цьому суд обгрунтовано визнав, що витрати понесені потерпілою на придбання продуктів харчування та поминального обіду, а також поштового переказу, відшкодування не підлягають, оскільки не відносяться до витрат на поховання.
Доводи сторони захисту про те, що у відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 безпідставно стягнуті витрати, пов`язані з пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 , на суму 19 560,19 грн, який належить на праві власності ОСОБА_20 та витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2015 грн., були предметом перевірки суду та правильно не прийнято до уваги.
Судом першої інстанції встановлено, що чоловік ОСОБА_7 не був власником транспортного засобу, строк дії довіреності на підставі якої він користувався вказаним автомобілем сплив у 2019 році, проте ОСОБА_11 на законній підставі володів транспортним засобом відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Указана позиція відображена в п.13 постанови Пленуму ВССУ України від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
З цим висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та зауважує, що відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 ст.328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, а не судом.

Тому доводи захисника про те, що до участі у справі не було залучено власника транспортного засобу ОСОБА_20 та не було з`ясовано його позицію щодо законності підстав перебування автомобіля у володінні ОСОБА_11 , позбавлені підстав. При цьому стороною захисту не заявлялось клопотання про залучення ОСОБА_20 для участі у справі, а тому не доведено незаконність набуття права власності ОСОБА_11 на транспортний засіб у відповідності до вимог ч.2 ст.328 ЦК України.

Що ж до доводів сторони захисту про неправильне вирішення цивільного позову в частині визначення розміру моральної шкоди у сумі 350 000 грн. та про необхідність зменшення розміру моральної шкоди до 150 000 грн., то колегія суддів виходить із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як убачається зі змісту судового рішення, судом першої інстанції враховано характер неправомірних дій ОСОБА_10 , тяжкість наслідків вчиненого злочину, обставини завдання такої шкоди, що призвели до смерті ОСОБА_11 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної його дружині ОСОБА_7 ..

При цьому, на переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_7 внаслідок вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілої, які не можуть бути відновлені, внаслідок смерті її чоловіка, характеру та тривалості заподіяних їй моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, стягнута судом на користь ОСОБА_7 сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 350 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Мотиви суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, сформованою у справі №372/3192/18 від 25.08.2020 року.
Слід зазначити, що виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_7 заподіяна діями обвинуваченого ОСОБА_10 , що призвели до смерті члена її родини, розмір призначеного їй грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 350 000 грн., на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційних вимог, викладених в доповненнях до апеляційної скарги стороною захисту, колегія суддів не знаходить.

Водночас, як правильно зазначено в апеляційних скаргах представника потерпілої та прокурора, вирок щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, підлягає скасуванню з таких підстав.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції вказав про те, що враховує характер і тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав скоєння кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки обвинувачений не висловлював жалю з приводу скоєного, вину визнав частково.
Враховуючи обставини справи, дані про особу винного, який себе винним визнав частково, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, також обставини того, що ОСОБА_10 з місця дорожньо-транспортної пригоди втік, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 , на сьогодні матеріальну та моральну шкоду завдану потерпілій не відшкодував, скоїв кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи суспільну небезпечність скоєного, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки, оскільки він скоїв кримінальні правопорушення, від якого загинула людина, раніше не судимий, має малолітню дитину, має намір частково відшкодувати завдану шкоду.
Таке покарання, на переконання суду, є достатнім та справедливим.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.65 КК України.
Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, наближене до мінімальної санкції ч.2 ст.286 КК України, якою передбачено більш суворе покарання, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його наслідки у виді смерті іншого водія ОСОБА_11 , тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, при цьому залишив поза увагою, що саме обвинуваченим ОСОБА_10 було порушено одночасно декілька пунктів, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідківі саме його дії перебувають у прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Хоча суд визнав доведеною, але фактично не врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, який грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.
Попри кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.135 КК України та відповідно призначення покарання в межах санкції цієї статті, поза увагою суду залишилися характер та конкретні обставини вчиненого, що свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент вчинення кримінальних правопорушень, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини.

Не знижує тяжкості й небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених за наведених обставин, характеристика ОСОБА_10 у загально соціальному плані, тобто позитивні відомості, що характеризують його особу.

Що стосується позиції потерпілої стосовно призначення покарання, то у справах цієї категорії ця позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Указане відповідає правовій позиції ККС Верховного Суду, яку сформовано у постанові від 21.08.2019 року у справі № 682/956/17.

Крім того, суд вказав, але не врахував те, що відсутні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , який у вчиненому не розкаявся, не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та лише частково визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що не доводить наявність у обвинуваченого самоосуду. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 вжив заходів для відшкодування завданої його протиправними діями матеріальної та моральної шкоди, а тому не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що обставиною, що пом`якшує покарання, має бути визнано намагання ОСОБА_10 добровільно відшкодувати шкоду потерпілій.

Зазначені обставини суд першої інстанції в повній мірі не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу позбавлення волі у мінімальному розмірі.

Характер і ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, їх наслідки, свідчать про те, що призначене судом остаточне покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 4 роки не є співмірним ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та не відповідає меті покарання.
При цьому колегія суддів не погоджується з доводами представника потерпілого та прокурора про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в найвищих межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з огляду на таке.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, під час проведення досудового розслідування та судового розгляду проявляв належну процесуальну поведінку, має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується, а тому йому має бути призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, якою передбачено більш суворе покарання.
Саме таке покарання не становитиме надмірного тягаря для особи винного, сприятиме досягненню балансу між інтересами суспільства та особою винного, що відповідає позиції Європейського Суду з прав людини, яку сформовано у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), відповідно до якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимоги сторони захисту про призначення ОСОБА_10 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства із застосуванням ст.75 КК України, суперечать вимогам ст.50, 65 КК України та обставинам кримінального провадження та не заслуговують на увагу за необґрунтованістю.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_10 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині, задовольнивши апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої частково, а апеляційну скарга захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 покарання:

за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4