ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/997/21

Номер рядка у звіті 373

13 квітня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 12.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шуляки, Жашківського району, Черкаської області, громадянина України, пенсіонера, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 17.10.2016 вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком 2 роки; 10.10.2017 ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області скасовано звільнення від покарання та направлено у місця позбавлення волі згідно вироку від 17.10.2016 для відбуття покарання на строк 3 роки; 03.04.2020 звільнений на підставі ст. 81 УУ Країни ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 4 дні,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України,

в с т а н о в и в:

ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2020 відносно ОСОБА_3 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік у вигляді обмежень, що полягають у забороні з`являтися та перебувати в місцях громадського харчування, де продаються спиртні напої на розлив, забороні виїзду в особистих справах за межі Золотоніського району без дозволу Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області. В порушення обмежень, встановлених ухвалою суду, ОСОБА_3 діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин і дозволу контролюючого органу Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, що здійснює нагляд, в кінці червня, самовільно залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та виїхав за межі Золотоніського району Черкаської області в с. Шуляки, Жашківського району, Черкаської області.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 395 КК України: самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Частинами 2,3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акта прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироці суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , складену в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, а саме самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, є доведеною поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального проступку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, будучи умовно-достроково звільненим від відбуття покарання, дані про його особу, те, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на один місяць. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням КК України.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання на невідбутий строк 11 місяців 04 дня позбавлення волі згідно вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.10.2016, остаточне покарання за цим вироком необхідно визначити у відповідності до вимог ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, суд враховує, що відповідно до п .25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий, виходячи з того, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного затримання ОСОБА_3 ..

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на один місяць.

На підставі ч.1ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.10.2016 у вигляді 11 (одинадцяти) місяців 04 (чотирьох) днів позбавлення волі та з урахуванням положень п.п. а п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно яких одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного затримання ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1