печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002784 від 08.11.2018 року,-
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступника першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0002784 від 08.11.2018 року на дерев`яні шпали (ДСТУ ГОСТ 78:2009) для потреб ПЗЗ у кількості 60 тис.шт., згідно укладеного договору б/н (внутрішнє зобов`язання) від 2018 року щодо постачання матеріалів верхньої будови колії на загальну суму 174 млн. 863 тис. грн.., які перебувають у володінні структурних підрозділів АТ «Українська залізниця».
В судове засідання прокурор не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, клопотання про арешт майна підтримав повністю та просив задовольнити.
Представник власника майна в судове засідання не з`явився. До канцелярії суду надійшли письмові заперечення представника АТ "Укразалізниця" в особі філії "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" за довіреністю ОСОБА_4 , остання просить розгляд проводити у її відсутність та у задоволенні клопотання відмовити.
Згідно норми ст. 107 КПК України під час розгляду клопотання здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, письмові докази, враховуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Першим відділом процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002784 від 08.11.2018 за фактом розтрати майна службовими особами Філії «Центр управління промисловістю» ПАТ «Укрзалізниця», її структурні підрозділи ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод», Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», які використовуючи своє службове становище, за попередньою змовою з суб`єктами господарювання, сприяли в одержанні державних замовлень на постачання товаро-матеріальних цінностей для об`єктів залізничної інфраструктури за завищеними цінами, чим завдано державі збитків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/56020/18-квід 14 листопада 2018 року, накладено арешт на дерев`яні шпали (ДСТУ ГОСТ 78:2009) для потреб ПЗЗ у кількості 60 тис. шт., згідно укладеного договору б/н (внутрішнє зобов`язнання) від 2018 року щодо постачання матеріалів верхньої будови колії на загальну суму 174 млн. 863 тис. грн., які перебувають у володінні стурктурних підрозділів ПАТ «Укрзалізниця».
В подальшому, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва призначено судову залізнично-транспортну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
На час звернення з клопотання експертиза тривала.
Однак, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року скасовано арешт накладений 14.11.2018 року, що унеможливлює стороною обвинувачення належного зберігання речових доказів та повного, всебічного та об`єктивного проведення експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, вирішуючи питання про можливість накладення арешту на майно слідчий суддя також враховує, що
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2018 року вже було накладено арешт на вказане у клопотання майно, який було скасовано через рік ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року. Разом з тим при повторному зверненні з клопотанням про арешт майна стороною обвинувачення не наведено жодних нових підстав, які б виправдовували такий ступінь втручання у право власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави в право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким що задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання заступника першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0002784 від 08.11.2018 року на дерев`яні шпали (ДСТУ ГОСТ 78:2009) для потреб ПЗЗ у кількості 60 тис.шт., згідно укладеного договору б/н (внутрішнє зобов`язання) від 2018 року щодо постачання матеріалів верхньої будови колії на загальну суму 174 млн. 863 тис. грн.., які перебувають у володінні структурних підрозділів АТ «Українська залізниця» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Слідчий суддя ОСОБА_1