Справа №289/570/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0000276 від 21.05.2015р. стосовно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, освіта 9 класів, не одруженого, не працюючого, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.01.2010 Богунським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309,70КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області вирок від 22.01.2010 змінено, призначено покарання за ч.2 ст.307,69, ч.1 ст.309,70 КК України на 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна.

-31.05.2011 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.307, ч.4 ст.70КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26.07.2011 вирок від 31.05.2011 змінено визначено початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 22.01.2010. Зараховано в цей строк час перебування під вартою з 16 по 19 січня 2009. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.01.2012 вирок від 31.05.2011 та ухвала від 26.07.2011 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309КК України та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 14.06.2012 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області застосовано ст.82 КК України, звільнений 06.01.2014 по відбуттю покарання.

-27.12.2016 Богунським районним судом м.Житомира за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.70,75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Вироком апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017 вирок від 27.12.2016 скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким засуджено ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.70КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

по обвинуваченню за ч.2 ст.307КК України, -

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

27.05.2015 ОСОБА_6 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, а також його збут, за невстановлених слідством обставин, в м. Житомирі придбав наркотичний засіб - «опій ацетильований», який в медичному шприці, переніс до під`їзду багатоквартирного будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , де зберігав його при собі з метою збуту.

В цей же день, близько 17 години ОСОБА_11 реалізуючи умисел на збут наркотичного засобу, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, згідно попередньої домовленості, у під`їзді багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , незаконно, шляхом продажу за 240 гривень, збув своєму знайомому ОСОБА_12 наркотичний засіб - «опій ацетильований» масою 0,0855г по вазі сухої речовини, після чого ОСОБА_7 був затриманий на місці вчинення злочину.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2010 року № 373, Постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 2011 року № 4, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року № 796) «опій ацетильований» віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Своїми умисними діями, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненими повторно особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правоорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

20 квітня 2020 року на стадії судового розгляду в приміщенні Богунського районного суду м.Житомира за адресою м.Житомир, Майдан Соборний,1 між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_10 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_6 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України, зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі в судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації за ч.2 ст.307КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69КК України у виді позбавлення волі на 3 роки 9 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та за попереднім вироком апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_13 узгоджену міру покарання.

Захисник просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити її підзахисному узгоджену міру покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, захисника, показання обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Як встановлено судом ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.307КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_14 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.2 ст.307КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 20 квітня 2021року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_14 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_13 згідно ст.66КК України є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67КК України, не встановлено.

Крім того, суд враховує що обвинувачений як особа характеризується позитивно за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи.

Також суд застосовує до обвинуваченого вимоги ч.4 ст.70КК України, оскільки кримінальне правопорушення за вчинення якого він визнається винуватим, ОСОБА_15 вчинив до постановлення щодо нього вироку апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017р.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 №838-УІІІ) підлягає зарахуванню ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.05.2015 по 23.07.2015, з 23.02.2016 по 24.02.2016, з 03.01.2020 по 20.04.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання стосовно речових доказів судом вирішуються в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні експертиз (наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів ) в сумі 768 грн, суд в порядку ст.124КПК України стягує з обвинуваченого ОСОБА_16 .

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307КК України від 20 квітня 2021 року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000276 від 21.05.2015 між прокурором Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим

ОСОБА_14 визнати винуватим за ч.2 ст.307КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та за попереднім вироком апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017 призначити ОСОБА_6 остаточне покарання 3 (три) роки 10 (десять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 №838-УІІІ) зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.05.2015 по 23.07.2015, з 23.02.2016 по 24.02.2016, з 03.01.2020 по 20.04.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання відбуте ним покарання за вироком апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017 з 17.12.2018 по 02.01.2020.

Вважати ОСОБА_6 таким, що відбув покарання, звільнити його з під варти в залі суду.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України експертиз (наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів ) в сумі 768 грн.

Речові докази: 2 медичні шприци з наркотичним засобом «опій ацетильований» масою 0,0832г та 0,0855г, які знаходяться в кімнаті для зберігання речових доказів при ГУНП Житомирській області - знищити; два мобільні телефони марки «Нокіа», 4 сім картки, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повернути ОСОБА_6 ; грошові кошти в сумі 582 грн, які здані до бухгалтерії Радомишльського РВ УМВС (відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області) повернути власнику. Два DVD диски із записами двох етапів оперативних закупок залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до Житомирського апеляційного суду:

обвинуваченим та його захисником виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1