ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2562/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/649/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 6 вересня 2000 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
2) 24 листопада 2003 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 року 1 дня обмеження волі;
3) 2 листопада 2005 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;
4) 7 червня 2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
5) 16 липня 2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;
6) 15 липня 2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
7) 6 серпня 2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
8) 18 лютого 2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 301, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі;
9) 21 червня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
10) 13 квітня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі;
11) 7 серпня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 7 серпня 2019 року, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 15 квітня 2019 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строки попереднього ув`язнення за періоди з 27 червня 2017 року по 26 серпня 2017 року, з 24 грудня 2019 року по 14 грудня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1173 гривень, на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 15000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні 9 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

10 квітня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у Комунарському районі м. Запоріжжя, через відкриті двері проник у приміщення квартири АДРЕСА_2 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, з вказаної квартири викрав мобільний телефон «Меіzu М3S», вартістю 3000 гривень та грошові кошти в розмірі 200 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 3200 гривень.
Крім того, 3 травня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом зламу замка вхідної двері проник у підвал першого під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом зрізу з вказаного підвалу викрав кабель марки ТППеп 200x2x0,4 вартістю 1217 гривень 69 копійок, ТТПеп 100x2x0,4 вартістю 1579 гривень 28 копійок, ТТПеп 50x2x0,4 вартістю 2787 гривень 47 копійок. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 ПАТ «Укртелеком» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 5584 гривень 44 копійок.
Крім того, 3 травня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом зламу замка вхідної двері проник у підвал шостого під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_4 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом зрізу з вказаного підвалу викрав кабель марки ТППеп 100x2x0,4 вартістю 2672 гривень 63 копійок. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 ПАТ «Укртелеком» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 2672 гривень 63 копійок.
Крім того, 4 травня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у Комунарському районі м. Запоріжжя, шляхом зламу навісного замка вхідної двері проник у приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_5 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, з вказаного гаражу викрав автомобільну акумуляторну батарею чорного кольору 60Аг, вартістю 1200 гривень, яка належала потерпілому ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_12 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1200 гривень.
Крім того, 9 травня 2017 року, у денний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у Комунарському районі м. Запоріжжя, через відкриті вхідні двері проник у приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_6 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, з вказаної квартири викрав мобільний телефон «Nокіа» сріблястого кольору, вартістю 1000 гривень та грошові кошти в розмірі 150 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_13 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1150 гривень.
Крім того, 17 травня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у Комунарському районі м. Запоріжжя, шляхом зламу замка вхідної двері проник у приміщення дачного будинку АДРЕСА_7 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно, з вказаного будинку викрав електричну плиту вартістю 1000 гривень, дитячий велосипед вартістю 700 гривень та самовар металевий вартістю 300 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_14 . Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_14 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривень.
Крім того, 23 травня 2017 року, у нічний час доби, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у Комунарському районі м. Запоріжжя, через відкриті двері проник у приміщення літньої кухні будинку АДРЕСА_8 . В подальшому ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, таємно, повторно з вказаної кухні викрав мультиварку «Nilton» вартістю 799 гривень, мікрохвильову піч «Saturn» вартістю 1957 гривень та електропилу «Сhain Saw» вартістю 450 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_15 . Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_15 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 3206 гривень.
Крім того, 28 травня 2017 року, приблизно о 1 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, прийшов до приміщення торгового кіоску АДРЕСА_9 , що знаходиться в оренді фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , де за допомогою знайденого на місці каменю розбив скло у вікні та проник до вказаного торгового кіоску, з приміщення якого викрав майно, яким розпорядився на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1203 гривні.
Крім того, 28 травня 2017 року, приблизно о 3 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, прийшов до приміщення стоматології ТОВ «Дента Алекс +», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Ціалковського, буд. 6, що належить ОСОБА_10 , де руками пошкодив ролети на вікні та за допомогою знайденого на місці каменю розбив скло у вказаному вікні, та проник до приміщення стоматології, звідки викрав телевізор «Samsung UЕ32К5550» вартістю 8013 гривень та супорт для кріплення телевізора на стіну вартістю 5000 гривень. Після чого ОСОБА_8 розпорядився вказаним майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 13013 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а призначене йому покарання занадто суворим.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він приймав активну участь під час досудового розслідування та судовому засіданні, не намагався доводити свою невинуватість у цій сфальсифікованій справі, а до вчинення крадіжок він не має ніякого відношення.

Підтвердженням цього є його відсутність в місті Запоріжжі на момент вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він знаходився в місті Києві, що підтверджується ж/д білетами та заявою правоохоронних органів.

Також суд умисно затягував розгляд кримінального провадження, а користуючись його необізнаністю, йому було надано не того адвоката, який здійснював його захист в попередніх судових засіданнях.

Крім того, він постійно повідомляв суд про своє місцезнаходження, на що суд ніяким чином не реагував та повідомив, що кримінальні провадження в одне об`єднувати не буде, а продовжить розгляд справи після ухвалення вироку щодо нього в м. Києві.

З приводу призначеного покарання зазначив, що суд воно є занадто суворим, хоча він свою вину визнав та зізнався у раніше вчинених злочинах.

Просить переглянути вирок та призначити йому більш м`яке покарання з урахуванням повного зарахування строку за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги, про що свідчить його розписка в матеріалах справи, клопотань про забезпечення його участі не подавав.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 3 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 у присутності захисника адвоката ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та повідомив, що обвинувачення йому зрозуміле, він добровільно визнає себе винуватим, щиро розкаюється, цивільні позови визнає.

Відповідно до наявного в матеріалах провадження технічного запису та журналу судового засідання від 11 грудня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 в суді показав, що він дійсно вчинив інкриміновані йому крадіжки, зазначив, що вчинив крадіжки у зв`язку з тяжких матеріальним становищем, збував викрадене шляхом продажу різним незнайомим особам, просив суворо не карати, а на уточнюючі запитання суду показав, що викрадав кабелі з підвалів, АКБ з автомобіля, здійснив крадіжку з дачі та біля райвідділу, проникав у стоматологію, де викрав телевізор (а.с. 153-156).
Таким чином, в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт вчинення крадіжок та повідомив конкретні обставини викрадення належного потерпілим майна, а також підтвердив час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, перелік викраденого майна.
Також на запитання свого захисника обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що у вчиненому розкаюється та більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення.
Враховуючи таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився його допитом та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, з чим обвинувачений, його захисник та прокурор були повністю згодні.

Проте, після постановлення обвинувального вироку та призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 виклав позицію, яка зводилась до того, що справа була сфальсифікована, а до вчинення крадіжок він ніякого відношення не має, оскільки в момент їх вчинення перебував за межами міста Запоріжжя.

Апеляційним судом перевірено такі доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , і враховуючи показання обвинуваченого, які без жодних сумнівів доводять, що крадіжки вчинив саме ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту від призначеного йому покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, намаганням будь-яким чином уникнути або пом`якшити покарання за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів.
У суді першої інстанції обвинувачений вину визнав у повному обсязі, самостійно надав логічні та послідовні пояснення з приводу обставин викрадення майна потерпілих, добровільно надавав конкретні відповіді на уточнюючі запитання суду, прокурора та захисника, підтверджував час та спосіб вчинення крадіжок, особисто повідомив про кількість викраденого майна та факт його збуту, а тому вказані показання жодним чином не виглядають надуманими та такими, що надані з метою обмовити себе, і сумнівів у їх правдивості у колегії суддів, так само, як і у суду першої інстанції, не викликають.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні 9 епізодів інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
З технічного запису судового засідання від 11 грудня 2020 року також вбачається, що суд з`ясував у ОСОБА_8 та інших учасників судового провадження, що вони правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив позбавлення права оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений не оспорював фактичні обставини, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, і з урахуванням ч. 2 ст. 394 КПК України, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник позбавлені можливості оскаржувати їх в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочинів знаходився поза межами міста Запоріжжя не знайшли свого об`єктивного підтвердження, і будь-яких доказів перебування в місті Києві обвинувачений до апеляційної скарги не долучив та у суді апеляційної інстанції не надав.
Спростовані матеріалами кримінального провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не надав йому адвоката, який здійснював його захист в попередніх судових засіданнях, оскільки саме за заявою ОСОБА_8 було замінено адвоката ОСОБА_16 на адвоката ОСОБА_7 (а.с.117, 120, 125).
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, яке на думку обвинуваченого є суворим і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, не працює, перебував на профілактичному обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів. Вживання з шкідливими наслідками» та психіатра з діагнозом «Соціалізований розлад поведінки».
Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше 11 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, а попередній кримінальний досвід свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, до того ж, він стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд застосував принцип часткового складання покарання за цим та попереднім вироками, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт неодноразового відбування покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що він приймав активну участь під час досудового розслідування та судового розгляду, визнав свою вину та зізнався у вчинених злочинах, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував всі обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання в майже мінімальних межах санкції.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/2562/17