Номер провадження: 11-сс/813/449/21
Номер справи місцевого суду: 947/5321/21 1-кс/947/2678/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001025 від 17 вересня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та до неї застосований запобіжний захід у виді застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривен.

Крім того на підозрювану покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнені доводи осіб, які її подали

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що запобіжний захід у виді застави не зможе запобігти ризику переховування підозрюваної від органу досудового розслідування.

Аналізуючи характер та обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , прокурор вважає, що у випадку застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, остання може вчиняти нові злочини, пов`язані з незаконним заволодінням чужим майном, шляхом обману, а також незаконно впливати на свідків, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1.підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України є необґрунтованою;

2.ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду є виключно припущенням сторони обвинувачення та спростовується тим, що ОСОБА_8 є матір`ю двох дітей, яких самостійно виховує та утримує, вона має постійне місце проживання де позитивно характеризується, тобто у підозрюваної наявні міцні соціальні зв`язки;

3.необґрунтованим є ризик того, що підозрювана може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки всі вони вже були допитані.

Крім того захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких навів доводи аналогічні доводам викладеним в його апеляційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, а також заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просила її задовольнити, а також заперечувала проти апеляційної скарги захисника.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 27.04.2006 між ОСОБА_11 та АКіБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 1589-08 ПОУ Н, відповідно до якого АКіБ «УкрСиббанк» видало ОСОБА_11 кредит у розмірі 100 000 доларів США. З метою забезпечення виконання свого зобов`язання, 27.04.2006 між ОСОБА_11 та АКіБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , зареєстрований в реєстрі під № 1657, відповідно до якого ОСОБА_11 передала в іпотеку АКіБ «УкрСиббанк» об`єкт нерухомості у вигляді житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка їй належить на підставі права приватної власності, у якості забезпечення своїх зобов`язань по кредитному договору № 1589-08 ПОУ Н від 27.04.2006.

У подальшому, 13.02.2012 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого, до ТОВ «Кей- Колект» перейшло право вимоги за кредитним договором № 1589-08 ПОУ Н та укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованим в реєстрі під № 1657, відповідно до якого ОСОБА_11 передала в іпотеку АКіБ «УкрСиббанк» об`єкт нерухомості у вигляді житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 (справа № 2/522/6020/15 за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей Колект», в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) договір іпотеки між ОСОБА_11 та АКіБ «УкрСиббанк» від 27.04.2006 визнано недійсним, скасовано (припинено) заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , припинено іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зобов`язано ОСОБА_8 погасити перед ТОВ «Кей Колект» наявну заборгованість згідно їх вимог в сумі 52 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту курсу гривні НБУ України. При ухваленні вказаного рішення, суд посилається на те, що волевиявлення ОСОБА_8 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, а правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв`язку з тим, що її було введено в оману її колишнім чоловіком ОСОБА_15 , який скористався наявністю в неї особистих грошових коштів, її безпорадним, пригніченим станом, пов`язаним зі смертю батька, та змусив її підписати кредитний та іпотечні договори, запевняючи, що це є підписанням необхідних документів для купівлі квартири. Також, суд зазначає, що під час укладання вказаних договорів, ОСОБА_8 не працювала, будь яких документів з місця роботи, необхідних для отримання кредиту вона не надавала, а у квартирі, яка є предметом спору проживала та проживає неповнолітня донька ОСОБА_13 , а з червня 2008 року проживає ОСОБА_14 , які зареєстровані та фактично проживають у вказаній квартирі, що вказує на те, що посадові особи АКіБ «УкрСиббанк» під час укладання договору іпотеки № 1657 від 27.04.2006 не дотримано вимоги п. 2.4.8., 2.4.9. вказаного договору, відповідно до яких обов`язковою умовою цього правочину є отримання згоди відповідного піклувального органу на виселення неповнолітніх осіб, які мешкають в цьому приміщенні. Зазначений договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх і малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Також зазначено, що передана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить ОСОБА_8 , і в разі невиконання нею зобов`язань за договором іпотеки, банківська або колекторська установа матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, де проживають неповнолітні діти, чим будуть порушені їх законні права та інтереси, у зв`язку з чим, в подальшому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовано обтяження у вигляді іпотеки на об`єкт нерухомості у вигляді житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, на початку серпня 2015 року, в ОСОБА_8 , яка достовірно знала, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 по справі № 2/522/6020/15 не оскаржене, остаточне рішення по справі не прийнято, усвідомлюючи що вона має боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей Колект», на підставі кредитного договору № 1589-08 ПОУ Н від 27.04.2006, будучи обізнаною про те, що на той час був наявний судовий спір відносно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 виник корисливий мотив, направлений на заволодіння належними ОСОБА_16 грошовими коштами в особливо великому розмірі.

Так, 04.08.2015 (точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим) ОСОБА_8 з метою заволодіння належними ОСОБА_16 грошовими коштами в особливо великому розмірі, перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , уклала із ОСОБА_16 договір купівлі продажу, відповідно до якого, ОСОБА_8 передає у власність, а ОСОБА_16 приймає у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , зареєстрованого в реєстрі під № 931. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_8 гарантує ОСОБА_16 те, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення до договору, під забороною (арештом) та в заставі не перебуває, щодо неї відсутні спори, внаслідок продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, обтяжень, а також будь яких прав у третіх осіб відносно неї немає, що істотно суперечить дійсності, після чого, отримала від ОСОБА_16 грошові кошти у розмірі 72 000 доларів США.

Однак, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про свої боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект» у розмірі 52 000 доларів США, отриманими від ОСОБА_16 грошовими коштами у розмірі 72 000 доларів США розпорядилась на власний розсуд, не здійснивши жодних дій, направлених на погашення такої заборгованості перед ТОВ «Кей-Колект».

Таким чином, ОСОБА_8 , шляхом обману, під приводом продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 по справі №2/522/6020/15 не оскаржене, остаточне рішення по справі не прийнято, усвідомлюючи що вона має боргові зобов`язання перед ТОВ «Кей Колект» на підставі кредитного договору № 1589-08 ПОУ Н від 27.04.2006, будучі обізнаною про те, що на той час був наявний судовий спір відносно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок продажу вказаної квартири буде порушено права та законні інтереси ТОВ «Кей Колект», тобто шляхом обману, заволоділа належними ОСОБА_16 грошовими коштами у розмірі 72 000 доларів США (що станом на 04.08.2015 відповідно до офіційного курсу Національного банку України складало 1 563 652 гривні), тобто в особливо великому розмірі.

У подальшому, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.04.2016 апеляційну скаргу ТОВ «Кей Колект» задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 скасовано, прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект».

На підставі вказаного рішення, посадовими особами ТОВ «Кей Колект» здійснено звернення до державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» - ОСОБА_18 , та подано останньому заяву про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 , що призвело до позбавлення ОСОБА_16 права власності на вказану квартиру.

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

- заявою ОСОБА_16 про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення ОСОБА_8 , яка використовуючи документи, що містять відомості, які не відповідають дійсності продала їй квартиру АДРЕСА_5 , та заволоділа її грошовими коштами в особливо великих розмірах;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 , згідно з яким її батько придбав для неї квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , особисто вона в квартирі не проживала, оскільки дозволила там пожити своїм знайомим. Одного ранку до неї зателефонував чоловік сестри та повідомив, що невідомі люди ввірвалися в квартиру, змінили замки та виставили її мешканців на коридор. Один із людей, які захопили квартиру, ОСОБА_19 повідомив, що ТОВ «Кей-Колект» є власником вказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , відповідно до якого, він вирішив придбати квартиру для дочки, знайшов оголошення на ОЛХ, по номеру телефону зв`язався з автором оголошення ОСОБА_21 , який виявився працівником агенства нерухомості «Прем`єр», який в подальшому показав йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку він придбав та оформив на свою дочку ОСОБА_16 . Одного ранку йому подзвонила дочка та повідомила, що її квартиру захватили. Він особисто приїхати не зміг, однак в подальшому вони з`ясували, що ОСОБА_8 продала їм квартиру, яка була предметом договору іпотеки;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 відповідно до якого останній зазначив, що є зятем ОСОБА_20 та йому було відомо, що ОСОБА_20 придбав для своєї дочки ОСОБА_23 квартиру. Одного ранку йому подзвонив чоловік на ім`я ОСОБА_19 та повідомив, що ТОВ «Кей-Колект» є власниками квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , та вони змінюють вхідні замки до квартири. Коли він прибув до квартири, чоловік на ім`я ОСОБА_19 надав йому витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де було зазначено, що власником квартири є ТОВ «Кей-Колект». В подальшому вони з`ясували, що ОСОБА_8 продала квартиру, яка була предметом договору іпотеки;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_24 , згідно з яким, останній працював на посаді директора філіалу агенства нерухомості «Прем`єр», яке розташовувалося за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського, 11. 06.05.2015 року до нього в офіс зайшов його працівник ОСОБА_25 з клієнтом ОСОБА_26 та чоловіком по імені ОСОБА_27 , який виступав представником особи, яка продавала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_27 повідомив, що є проблеми з документами та на той час був накладений арешт на квартиру, однак зазначив, що вирішить це питання. В серпні 2018 року він зателефонував і сказав, що всі документи готові. В подальшомому він, ОСОБА_27 , якась жінка, ОСОБА_20 та його дочка зустрілися у нотаріуса у АДРЕСА_6 , де був укладений договір купівлі-продажу. Нотаріус при цьому підтверджувала, що на квартиру не накладено жодних заборон;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , яка працює нотаріусом та посвідчувала договір купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Нотаріус зазначила, що ОСОБА_28 було надано їй заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, відповідно до якого за ОСОБА_8 було визнане право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того, ОСОБА_29 надав їй витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_8 була вказана власником вищезазначеної квартири. Окрім того, підписуючи договір купівлі-продажу ОСОБА_8 зазначила про те, що вона не приховує від покупця обставини, які мають істотне значення для цього договору. ОСОБА_17 вважає, що укладення договору відбулося на законних підставах.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_30 , відповідно до якого останній зазначив, що працював ріелтором та займався продажем квартири за адресою: АДРЕСА_2 . До нього подзвонив чоловік по імені ОСОБА_26 та виявив намір купити зазначену квартиру. Свідок зазначив, що особисто познайомився з ОСОБА_8 оскільки також проживав за адресою: АДРЕСА_7 . Після того, як він показав квартиру ОСОБА_31 , вона йому сподобалася, однак ОСОБА_29 сказав, що є проблеми з документами, на що ОСОБА_32 відповів, що готовий чекати. Свідок також зазначив, що у приміщенні нотаріуса під час укладення договору він не перебував, а знаходився на вулиці та бачив, як на вулицю вийшли ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_29 та ОСОБА_8 потиснули один одному руки, що свідчило про підписання договору купівлі-продажу;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , відповідно о якого останній зазначив, що в шлюбі з ОСОБА_8 ніколи не перебував, представляв її інтереси в судах та мав інтимні стосунки. Орловський зазначив, що представляв інтереси ОСОБА_8 під час продажу її квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Продажом квартири займалися ріелтори ОСОБА_35 та ОСОБА_34 та вони говорили ОСОБА_36 , що перед укладенням договору перевірять всі нюанси відносно квартири. ОСОБА_29 зазначив, що він повідомляв ОСОБА_37 про наявність судових спорів та іпотеки, однак ОСОБА_32 сказав, що він почекає. Після укладення договору з 2015 року він з ОСОБА_8 більше не спілкувався, однак вона постійно просила його про зустрічі інтимного характеру, проте він відмовляв, після чого вона почала писати скарги на нього у різноманітні організації;

- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні Приморського районного суду м. Одеси;

- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні ТОВ «Кей Колект»;

- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_17 ;

- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні АТ «УкрСибБанк»;

- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0001025 у сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про відсутність жодних доказів, які обґрунтовують підозру ОСОБА_8 , оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на викладені норми процесуального закону вбачається, що один лише факт наявності обґрунтованої підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування/перебування особи, оскільки необхідно встановлювати законність, виправданість та співмірність запобіжного заходу, запропонованого органом досудового розслідування, із характером протиправних дій, зокрема інкримінованих підозрюваному у кримінальному провадженні, особою підозрюваного, наявністю у нього родини та утриманців, можливими ризиками вчинення підозрюваним протиправної поведінки, що може зашкодити меті досудового розслідування.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, ОСОБА_8 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не офіційно працює викладачем музики, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що у підозрюваної наявні міцні соціальні зв`язки, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на існуванні якого наполягав прокурор, є мінімальним.

Також апеляційний суд враховує позитивну характеристику ОСОБА_8 з місця проживання.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , що підтверджується консультативним висновком спеціаліста, з якого вбачається, що ОСОБА_8 хворіє на радикулопатію, проходить лікування та потребує медичної допомоги.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

В рішенні «Барило проти України» від 16 травня 2013 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, однією з порушень п.1 ст.5 Конвенції є те, що у заявниці було наявне тяжке захворювання, у зв`язку з чим вона потребувала спеціального лікування, дієти і постійного медичного нагляду.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛП у справі «Пєтухов проти України», (п.п. 121, 125-793), суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції, оскільки суди не розглянули клопотання захисника щодо звільнення заявника за станом здоров`я. На жодному з етапів провадження національні державні органи не розглядали можливості застосування жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не має чоловіка проживає з двома неповнолітніми дітьми та має потребу у придбанні продуктів харчування та ліків, у зв`язку з чим, застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту тягне за собою порушення прав людини і основоположних свобод та може призвести до істотних негативних наслідків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки застосування такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 буде мати ознаки катування.

Під час апеляційного розгляду прокурор зазначила, що до ОСОБА_8 не може бути застосований запобіжний захід у виді застави у розмірі встановленому слідчим суддею, оскільки такий розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 , тому що вона офіційно не працевлаштована.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя вищезазначеним обставинам належної оцінки не надав та безпідставно застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривен.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначена неповнота судового розгляду перешкодила слідчому судді ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до положень статей 407, 409, 410 є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи захисника про наявність рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.03.2021 року, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_16 до ОСОБА_8 та стягнуто з останньої 1 563 000 гривень, оскільки копію рішення у справі 522/21730/19 захисник не надав та воно відсутнє у ЄРДР.

Щодо твердження прокурора про те, що у випадку застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, остання може вчиняти нові злочини, пов`язані з незаконним заволодінням чужим майном, шляхом обману, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 раніше не судима, а прокурором не було надано доказів про те, що на теперішній час ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності у іншому провадженні.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, а також самостійного утримання двох неповнолітніх дітей, та те, що вона проходить лікування, апеляційний суд вважає, що ризики, на існуванні яких наполягав прокурор під час апеляційного розгляду, є мінімальними.

Апеляційний суд приймає до уваги викладені обставини, які характеризують особу підозрюваної, у зв`язку з чим вважає за можливе та необхідне застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу контролювати місце перебування підозрюваної під час здійснення досудового розслідування.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваній у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та до неї застосований запобіжний захід у виді застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривен скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрювану ОСОБА_8 обов`язки:

1)повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

2)не виїжджати за межі м. Одеси без дозволу слідчого та прокурора;

3)прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за кожною, передбаченою кримінальним процесуальним законом вимогою.

Строк дії ухвали в частині покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, до 24.04.2021 включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4