УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000684 від 16.08.2021 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, німця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- 19.06.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України
ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2021 року, приблизно о 06 годинні 00 хвилин, у ОСОБА_5 , маючий непогашену судимість за тяжкий злочин, який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час сварки з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи злочинний умисел на умисне вбивство, ОСОБА_5 , тримаючи у правій руці розбиту скляну пляшку умисно наніс декілька ударів ОСОБА_7 в передню ділянку грудей, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді шести щілиноподібних і дугоподібних ран довжиною від 1 см до 3,5 см на передній поверхні грудної клітини зправа та зліва поміж правої та лівої середньо-ключичними лініями. Від спричинених ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер на місці події.

Після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 зник та в подальшому був затриманий працівниками правоохоронних органів.

За даним фактом 16.08.2021 слідчим відділенням відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне правопорушення№0000684 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 України підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтованість висунутої підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 16.08.2021 за адресою: АДРЕСА_4 в ході якого виявлено та вилучено фрагмент скла зі слідами рідини бурого кольору; змиви з поверхні підлоги; сліди папілярних візерунків з посуду; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , який складено 16.08.2021 року в приміщенні відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , яка здійснила виклик на лінію «103»; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який бачив підозрюваного безпосередньо після вчинення злочину.
Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 не зареєстрований на території м. Одеси та фактично проживає в Одеській області, не надав необхідну первинну медичну допомогу потерпілому, залишив місце злочину, усвідомлює, що санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, у зв`язку з чим може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також ОСОБА_5 немає міцних соціальних зв`язків, оскільки проживає окремо від сім`ї, немає постійно джерела доходу, заробляє випадковими підробітками, що спонукає останнього, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
- п.2 ч.1 ст.177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. На теперішній час встановлюються місце знаходження фрагменту пляшки, яким останній завдав тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8
- п.3 ч.1 ст.177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, які були присутні під час нанесення тілесних ушкоджень та під час проведення слідчих дій в якості понятих, а також підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного і його агресивну налаштованість. Крім того, особи з яким знайомий ОСОБА_5 характеризують останнього, як конфліктного та агресивного, особливо після вживання алкогольних напоїв. Зазначений злочин ОСОБА_5 також вчинив після вживання алкогольних напоїв. На даний час не допитані та не встановлені в якості свідків всі очевидці злочину, яким відомо про обставини правопорушення, тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_5 може тиснути на них, шляхом залякування та примусити давати неправдиві свідчення. Також, наданий час є необхідність у проведенні ряду експертиз тому виникла необхідність у залучення експертів у даному кримінальному провадженні, а підозрюваний може незаконно вплинути на їх рішення з метою уникнення від кримінальної відповідальності;
- п.5 ч.1 ст.177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки немає постійного джерела доходу; звільнений з місць позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину у 2016 році, у зв`язку з чим має не погашену судимість.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала, щодо обрання такого суворого запобіжного заходу зазначивши, що клопотання не обґрунтоване та таке, яке не підлягає задоволенню. Ризики не обґрунтовані та не доведенні. У підозрюваного є постійне місце проживання, останній має на утриманні дружину та малолітню дитину, хоча і не проживає з родиною. Підозрюваний співпрацює зі слідством, у вчиненому щиро розкаюється, конфлікт був спровокований потерпілим, який в подальшому загинув. Потерпілий наносив тілесні ушкодження її підзахисному. Захисник просила відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, а також те, що підозрюваний раніше судимий, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, а також характеризуючи дані підозрюваного, відповідно до яких останній офіційно не працює, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Що стосується ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що відповідно до матеріалів клопотання, місцезнаходження фрагменту пляшки, яким ОСОБА_5 завдав тілесних ушкоджень потерпілому не встановлено, тому існує ризик, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення
В частині існування ризику впливу підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи данні свідків, які зазначені в матеріалах, доданих до клопотання, має реальну можливість здійснювати вплив на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_5 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваного на свідків.
Разом з тим, слідчий суддя вважає доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення, так як підозрюваний раніше судимий.
Виходячи з викладеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000684 від 16.08.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 16.08.2021 року та припиняє свою дію 14.10.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1