Житомирський апеляційний суд
Справа №296/151/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2021 року про продовження строку дії підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 квітня 2021 року (включно), без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и л а:

05.02.2021 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування на 60 днів.

Клопотання обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 24.04.2018 за підозрою ОСОБА_7 у тому, що останній вступивши в попередню злочинну змову з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснили ряд організаційних та підготовчих дій, спрямованих на подальше вчинення розбійного нападу поблизу офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , застосовуючи значну фізичну силу, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, заподіявши при цьому тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 у вигляді забою м`яких тканин, ділянки правої щоки, ділянки ребер ліворуч та заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 в сумі 968 500 грн., 210 доларів США та 50 Євро, що є особливо великим розміром.

Вказані обставини попередньо кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України.

18.12.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

20.12.2020 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.02.2021, без визначення розміру застави.

Подане слідчим клопотання обґрунтоване неможливістю завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000239 до закінчення дії попередньої ухвали, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з необхідністю виконання ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій у провадженні, без проведення яких неможливо завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3.5, ч.1 ст.177 КПК України, необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження та неможливість запобігти встановленим ризикам жодним із більш м`яких запобіжних заходів, слідчий за погодженням з прокурором просили продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування на 60 днів, без визначення розміру застави.

Разом з тим 09.02.2021 захисник підозрюваного подав клопотання, в якому просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

Своє клопотання обґрунтовував відсутністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину; оспорювалась правова кваліфікація дій підозрюваного за ст.187 КК України у зв`язку з відсутністю доказів заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя чи здоров`я.

Посилаючись на міцність соціальних зав`язків підозрюваного ОСОБА_7 , потребу останнього у лікуванні за станом здоров`я та до обстеженні, а також вказуючи на відсутність ризиків, передбачених п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, добровільне надання підозрюваним біологічних зразків для проведення експертизи, сприяння слідству, просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2021 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 , погоджене з прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000239 від 24.04.2018 задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , строк тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 24.04.2018. до 09 квітня 2021 року (включно), без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні №0000239 від 24.04.2018, відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою та відсутність підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки останній не здатний запобігти встановленим ризикам.

Водночас, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, встановлені ризики та особу підозрюваного, а також підстав вважати, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , поєднаний із застосуванням насильства, слідчий суддя продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, вважав за можливе не визначати розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що відсутні підстави для продовження ОСОБА_7 такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою без визначення розміру застави. Вказує, що враховуючи особу обвинуваченого, його позитивну репутацією, міцність його соціальних зав`язків, є підстави для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Посилається на те, що відсутня обґрунтована підозра та відсутні ризики, які передбачені статтею 177 цього Кодексу, а вказівка прокурора на такі ризики ґрунтується виключно на припущеннях. Підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яка була повідомлена підозрюваному ОСОБА_7 є не обґрунтованою. В матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, який за кваліфікацією є особливо тяжким. Також, матеріли не містять доказів, що потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження і такі тілесні ушкодження є небезпечними для життя чи здоров`я.

Вказує, що якщо під час нападу з метою заволодіння чужим майном не було застосовало насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, то кваліфікація дій особи за ст.187 КК України є неправильною та безпідставною. Відповідно, підозра у вчиненні нападу, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу є необґрунтованою. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 не може бути підставою для тримання особи під вартою. Матеріалами справи не підтверджується правильність кваліфікації злочину, у вчиненні якого підозрюють ОСОБА_7 , оскільки відсутні докази заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя чи здоров`я.

Вказані обставини залишилися поза увагою слідчого судді.

Вагомість наявних доказів, у порушення п.1 ч.1 ст.178 КПК України, слідчим суддею оцінена не була, що відповідно не було враховано при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, може бути застосований виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, чого зроблено не було.

Вказує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 добровільно надано біологічні зразки для проведення експертизи, що свідчить про його зацікавленість у швидкому та повному проведенні досудового розслідування та сприяння ним у цьому, чого слідчим суддею враховано не було.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має виключно позитивну репутацію, працевлаштований, волонтер, журналіст, громадський діяч, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_16 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_18 , 2000 року народження, отже має родину та утриманців, міцні соціальні зв`язки. Також, ОСОБА_7 має проблеми зі здоров`ям, він потребує лікування та обстеження, а необґрунтоване тримання його під вартою тільки погіршує його стан здоров`я.

Наведені обставини свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для продовження застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін. Додатково зазначив, що ОСОБА_7 було затримано безпосередньо на місці вчинення злочину в поліцейській формі саме з тими ознаками, про які йшлося в перемовинах між іншими учасниками праовопорушення, зафіксованими в результаті негласних слідчих дій.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах підозрюваного не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, спрямованого на заволодіння майном у особливо великих розмірах тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Враховуючи пояснення прокурора про те, що під час затримання ОСОБА_7 , останній намагався зникнути з місця події злочину, приймаючи до уваги обставини вчинення злочину та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, початкову стадію досудового розслідування, не встановлення всіх доказів у кримінальному провадженні, а також наявність у провадженні потерпілого, до якого було застосовано фізичне насильство, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 під загрозою можливого покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, знищити, сховати або спотворити невстановлені до теперішнього часу докази, які мають істотне значення у кримінальному правопорушенні, вчинити інше правопорушення. Тобто прокурором доведено існування ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду клопотання слідчого про продовження строку гримання під вартою, не зменшились.

Зазначені обставини не було спростовано в ході апеляційного розгляду провадження. Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором можливих ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, про відсутність обгрунтованої підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження. Органом досудового розслідування в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою було надано достатні дані, що об`єктивно доводять можливу причетність підозрюваного до зазначеного кримінального правопорушення та обгрунтованість підозри про вчинення ним даних злочинів. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що правильність кваліфікації дій, оцінка доказів не входить до повноважень слідчого судді при розгляді клопотань про обрання забіжного заходу чи його продовження, а здійснюється судом тільки під час судового розгляду по суті кримінального провадження.

Не можуть бути враховані як підстава до застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про позитивні характеристики підозрюваного з місця роботи та проживання, наявність соціальних зв`язків, перебування у цивільному шлюбі, наявність на утриманні дитини, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, не можуть бути безумовною підставою для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі враховуючи обставини можливого вчинення кримінального правопорушення..

Доводи захисника про необхідність зміни підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт через те, що підозрюваний потребує лікування за станом здоров`я та дообстеження також не можуть бути покладені в основу рішення про зміну запобіжного заходу, оскільки відповідно до довідки начальника Філії ІДОЗ ДКВС України в Житомирській області від 20.01.2021 вбачається, що 12.01.2021 ОСОБА_7 оглянутий лікарем терапевтом, призначено та отримано лікування, на даний час загальний стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний, доказів зазначених вище доводів в тому числі і неможливості утримання в умовах попереднього ув`язнення автором апеляції надано не було.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 добровільно надано біологічні зразки для проведення експертизи, що свідчить про його зацікавленість у швидкому та повному проведенні досудового розслідування та про сприяння ним у цьому заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть самі по собі свідчити, враховуючи сукупність інших обставин, про необхідність заміни запобіжного заходу на більш м`який, і не впливають на правильність прийнятого рішення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду з прав людини спростовується посиланням на практику Європейського Суду, наведену в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та не можуть свідчити про обов`язкове звільнення підозрюваного з-під варти та о застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Наведені вище обставини, які мають значення для вирішення питання про забіжний захід, свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення та доцільність в даному випадку такого втручання держави та обмеження прав підозрюваного шляхом продовження строку тримання його під вартою в межах досудового розслідування.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

За таких обставин, підстави до скасування чи зміни оскаржуваної ухвали слідчого судді про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2021 року про продовження строку дії підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 квітня 2021 року (включно), без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: