Провадження № 1-кс/686/7666/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

установив:

До слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга, подана в порядку ст. 303 КПК України ОСОБА_3 , в якій вони просить зобов`язати уповноважену особу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому (далі ТУ ДБР у м.Хмельницькому) невідкладно, але не пізніш 24 годин з моменту отримання ухвали слідчого судді про задоволення скарги внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене прокурором ОСОБА_5 та слідчим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ст.365, 366, 367, 396 КК України,за його заявою від 22.02.2021.

В обґрунтування скарги вказує, що 22.02.2021 ОСОБА_3 подав указану заяву про вчинення кримінального правопорушення, до ТУ ДБР у м.Хмеьницькому.

Проте відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за їх заявою не внесені, а отже вимоги ст.214 КПК України не виконані.

У судовому засіданні ОСОБА_3 і його представник адвокат ОСОБА_4 подану скаргу підтримали у повному обсязі та просять її задовольнити.

Уповноважена особа Хмельницького ТУ ДБР у м.Хмельницькому у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 . №А-2130

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_3 слідує, що 22.02.2021 він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Листом за вих. № А-900/14-01-01-21 від 02.03.2021 р. заявнику надіслана відповідь, у якій вказано, що вивченням доводів, викладених у заяві, обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку із чим підстав внесення до ЄРДР не вбачається.

Водночас з матеріалами перевірки не підтверджена дата та час надсилання та отримання ОСОБА_3 указаної відповіді.

Разом із тим, із матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_3 звернувся із заявою до ТУ ДБР у м.Хмельницькому, поданою 20.05.2021 , у якій просив орган досудового розслідування надати йому відповідь на яку заяву надана йому відповідь від 02.03.2021 № А-900/14-01-01-21 та про що ідеться у поданій ним заяві.

Листом від 28.05.2021 №А-2130/14-01-01-21 за підписом начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) ТУ ДБР у м.Хмельницькому ОСОБА_7 . ОСОБА_3 надана відповідь про те, що його заява стосується неправомірних дій працівників правоохоронних органів, про результати якої його поінформовано листом від 02.03.2021 № А-900/14-01-01-21.

Відомості про дату отримання указаної відповіді ОСОБА_3 у матеріалах перевірки також відсутні.

Відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою скаржником у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги заслухавши пояснення особи, яка її подала та її представника, дійшов висновку про те, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Слідчий суддя установив, що ОСОБА_3 22.02.2021 він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Зі змісту указаної заяви та скарги слідує, що ОСОБА_3 , вироком Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2017 засуджений до довічного позбавлення волі за ст. 115, 135 КК України.

ОСОБА_3 стверджує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000208 через перевищення службових повноважень слідчим і прокурором залишилися невстановлені обставини, щодо не встановлення особи, яка знаходилася на місці події 14.12.2016 за його місцем проживання, однак є дуже важливі для справи.

Внаслідок приховування указаних обставин слідчим і прокурором не встановлено обставини, які б свідчили на його користь.

Так, на думку ОСОБА_3 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000208 прокурором ОСОБА_5 та слідчим ОСОБА_6 сфабриковано матеріали досудового розслідування таким чином, щоб притягнути його до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не вчиняв.

Останні, в порушення своїх прямих обов`язків визначених ст. 9 КПК України, умисно не забезпечили проведення об`єктивного досудового розслідування, що призвело до засудження його за особливо тяжкий злочин.

Зокрема , за переконанням ОСОБА_3 останні свідомо приховали той факт, що при застосуванні службової собаки, на місці події, остання взяла слід та показала напрямок руху невідомої особи до м. Вінниця, що суперечить маршруту руху ОСОБА_3 та місця його затримання.

Відповідно до висновку експерта №148 на місці події виявлено сліди пальців рук невідомої особи, що йому не належать.

Однак, слідчий і прокурор на розшукували та не встановлювати вказану особу, а свідомо вирішили покласти сю провину на нього, внісши до обвинувального акту завідомо недостовірні відомості.

При цьому, останні свідомо побудували звинувачення на показах вибитих у нього працівниками поліції, за відсутності захисника, достеменно знаючи про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження мого звинувачення.

Слідчий суддя зазначає, що положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.

Слідчі органи повинні застосовувати всі засоби, передбачені законом, для проведення ефективного розслідування.

У силу ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий та прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Указані приписи кримінального процесуального закону свідчать про те, що тактика та методи досудового розслідування кримінального провадження, у межах законодавства, є повноваженнями слідчого і прокурора.

Висновок про достатність або недостатність доказів для пред`явлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення належать док компетенції сторони обвинувачення у кримінальному провадженні.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий і прокурор, за наявності для того підстав, повинні скласти обвинувальний акт, а прокурор у разі повідомлення особі про підозру, у порядку ст..283 КПК України зобов`язаний у найкоротший строк: 1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Оцінка обставин та поставлених у вину особі стороною обвинувачення дій/бездіяльності, з якими закон про кримінальну відповідальність та кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість особи до такої відповідальності та визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, належать до компетенції суду.

Як слідує із матеріалів скарги, відносно ОСОБА_3 був складений обвинувальний акт за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 135 КК України.

Відповідно до вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2017 (реєстраційний № судового рішення 68773144 у Єдиному державному реєстрі судових рішень) Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області надана оцінка запереченням винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

На думку суду, такі показання розцінено як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, їх було відхилено, адже вони суперечать дослідженим доказам.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницького від 10.01.2018 вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відносно ОСОБА_3 залишений без змін.

Згідно з цією ухвалою, усім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_3 за п.п. 1, 2, 4 ч. 2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю, у тому числі відносно жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу.

Доводи обвинуваченого про те, що заява на ім`я начальника поліції м. Козятина написана під тиском працівників поліції без участі захисника слід залишити поза увагою, оскільки матеріали кримінального провадження не містять заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про оскарження недозволених методів слідства з боку працівників поліції.

Ухвала апеляційного суду була предметом касаційного перегляду Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 . ОСОБА_8 просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважав, що суд надав неправильну правову оцінку обставинам справи, оскільки мотиву і умислу на вбивство потерпілих та залишення у небезпеці свого сина засуджений не мав, а його дії не були пов`язані з особливою жорстокістю. Крім того, захисник вважав, що суд не навів належних мотивів щодо призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_3 просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на доводи, аналогічні викладеним у касаційній скарзі захисника.

Крім того, вважав, що досудове розслідування проведено неповно та однобічно, в основу вироку суд поклав недопустимі докази та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, зазначав, що вирок ухвалений незаконним складом суду, оскільки один з суддів не складав присягу відповідно до чинного законодавства. Також засуджений вважає, що суд мав застосувати положення ч.5 ст.72 КК України щодо зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення.

За наслідком перегляду ухвали Апеляційного суду Хмельницької області, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задоволено частково.

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2018 року щодо ОСОБА_3 ухвалено змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VІІІ) ухвалено зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 грудня 2016 року по 10 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті судові рішення залишено без зміни.

Отже, доводи ОСОБА_3 про неправомірність дій слідчого і прокурора стосовно неналежного розслідування у кримінальному провадженні та фальсифікації його з метою притягнення його до кримінальної відповідальності , є необґрунтованими.

А тому аргументи ОСОБА_3 у скарзі про те, що слідчий і прокурор неналежно здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні, є безпідставними.

Аргументи скарги про можливе вчинення слідчим і прокурором кримінальних правопорушень, ґрунтуються його суб`єктивній незгоді із діями представників сторони обвинувачення, які реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснює досудове розслідування у ньому та діє у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

За таких обставин, слідча (розшукова) і процесуальна діяльність вищевказаних суб`єктів владних повноважень в межах посадової дискреції не може бути підставою для їх кримінального переслідування.

Скарга ОСОБА_3 фактично містить прохання провести розслідування для з`ясування обставин у кримінальному провадженні про обвинувачення його у вчиненні злочинів, за які його у подальшому було засуджено.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 ставить під сумнів встановлені органом досудового розслідування та судами першої, апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 та перевірені в частині правильності застосування норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, касаційною інстанцією.

Посилання особи, яка подала скаргу, про допущення бездіяльності та невиконання вимог частини 1 статті 214 КПК України після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження, їм уже була надана оцінка під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та перевірки вироку суду судом апеляційної інстанції та у межах повноважень правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подана ОСОБА_3 заява про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про кримінальне правопорушення та про особу, яка його могла вчинити.

Відтак, за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому,дійшла правильного висновку про відсутність підстав для внесення за викладеними у ній твердженнями, відомостей до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість заяви.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1