Справа № 760/6900/21
Провадження № 1-кс/760/2306/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001993, відомості про яке внесено до ЄРДР 17.03.2020 року.
17.08.2020 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_4 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 ; квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартиру АДРЕСА_7 , з метою збереження речових доказів.
На думку адвоката ОСОБА_3 , органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вказані квартири були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, що свідчить формальність наявної в матеріалах провадження постанови дізнавача-інспектора про визнання квартир речовим доказами у даному кримінальному провадженні.
Стверджує, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути підставою для арешту майна.
Крім того, адвокат зазначив, що жодна із посадових осіб ТОВ «ЮК «Право та гроші», процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0001993 від 17.03.2020 року не має, та жодній із посадових осіб юридичної особи не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.
При цьому, у клопотанні адвокат посилається, що постановою дізнавача-інспектора ВД Солом`янського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 13.07.2020 року, речовим доказом у кримінальному провадженні, крім іншого, визнано квартиру АДРЕСА_8 .
Однак ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року арешт накладено на квартиру АДРЕСА_5 , яка не є речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про безпідставність такого арешту.
Тому, адвокат ОСОБА_3 просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року у справі № 760/17779/20.
У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подав 01.04.2021 року до суду клопотання у якому просив клопотання про скасування арешту із майна задовольнити та судове засідання провести за його відсутності.
Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд клопотання у відсутності представника володільця майна ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» адвоката ОСОБА_3 та уповноваженого прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні. .
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення адвоката, прокурора та слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001993, відомості про яке внесено до ЄРДР 17.03.2020 року.
17.08.2020 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) задоволено клопотання клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_4 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 ; квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартиру АДРЕСА_7 , з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, прийшов до висновку, що нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 ; квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартиру АДРЕСА_7 може відповідати ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказу в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, доводи адвоката щодо того, що постановою дізнавача-інспектора ВД Солом`янського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 13.07.2020 року, речовим доказом у кримінальному провадженні, крім іншого, визнано квартиру АДРЕСА_8 , проте ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року арешт накладено на квартиру АДРЕСА_5 , яка не є речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про безпідставність такого арешту, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали клопотання не містять постанови дізнавача-інспектора ВД Солом`янського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 13.07.2020 року, а також доказів того, яка саме квартира належить на праві власності ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші».

Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 17.08.2020 р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» про скасування арешту майна, відмовити.
Ухвала оскарження не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1