Дата документу 12.07.2021 Справа № 335/9864/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9864/21 Головуючий в 1 інст. Рибалко Н.І.
Провадження № 11-кп/807/1081/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого Рассуждай В.Я.,

суддів Дадашевої С.В., Гончара О.С.,

при секретарі Матвійчук Г.А.,

за участю захисника обвинуваченого адвоката Луньової Л.В.,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Луньової Л.В. на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 серпня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні чотирьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2021 року продовжено застосування у відношенні ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 серпня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що заявлені ризики не зменшились, а судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не може бути завершений до закінчення дії попередньої ухвали тримання під вартою, а тому обставини, на які посилається прокурор у клопотанні дають підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_1 та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Луньова Л.В. вважає ухвалу суду першої інстанції недостатньо обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що зазначено про наявність ризиків без надання будь-яких доказів продовження існування таких ризиків, що суперечить висновкам ЄСПЛ, викладеним в рішенні від 1 березня 2007 року, справа №72967/01 «Белевитський проти Росії».

Також зазначає, що посилання на наявність ризиків суперечать даним про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , який раніше не судимий, має місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання, має малолітню дитину.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_1 визнає свою провину та співпрацює зі слідством, матеріальна шкода потерпілим відшкодована шляхом повернення майна.

Звертає увагу, що на теперішній час допитані потерпілі та більша частина свідків.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Луньова Л.В. підтримала подану нею апеляційну скаргу, зазначила, що допитали всіх потерпілих, залишились для допиту 2 свідка.

Від обвинуваченого ОСОБА_1 заяв та клопотань про відкладення розгляду поданої його захисником апеляційної скарги не надходило.

Будучи належним чином повідомлений прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу без його участі, проти її задоволення заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції, яка набрала чинності 14.01.2021 року), у зв`язку із відсутністю клопотання прокурора та обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги за їх участю, апеляційній розгляд здійснюється без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт перебування на розгляді в іншому суді іншого кримінального провадження у відношенні нього, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

На думку колегії суддів, матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_1 підвищують ймовірність його переховування від суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_1 крім даного кримінального провадження обвинувачується ще у вчиненні аналогічного злочину, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_1 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 раніше не судимий, має місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання, має малолітню дитину, визнає вину, співпрацює зі слідством та відшкодував шкоду потерпілим на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників які б могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, як випливає із обвинувального акту, ОСОБА_1 після вчинення інкримінованого злочину зник з майном потерпілих, яким розпорядився на власний розсуд, що свідчить про те, що матеріальну шкоду потерпілим відшкодовано шляхом повернення майна лише через сприяння працівників досудового розслідування, а тому такі доводи захисника не можуть братись до уваги, як добровільне відшкодування шкоди, яке відповідно могло бути враховано при вирішенні питання щодо виду запобіжного заходу.

Доводи про те, що на стадії судового розгляду було допитано потерпілих та більшість свідків не можуть свідчить про скасування законного судового рішення, оскільки встановлені ризики, є занадто високими та реальними.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Луньової Л.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 серпня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

В.Я. Рассуждай С.В. Дадашева О.С. Гончар