КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2913/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 757/4039/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року,
за участі:
прокурора ОСОБА_10 ,
представника власника майна ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілих/цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 року.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник цивільних позивачів ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просив ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти в інтересах потерпілих/цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 арешт в рамках кримінального провадження № 0000134 від 29.07.2019 на транспортні засоби:

- Lexus ES 350 (VIN: НОМЕР_1 ) д.н.з. НОМЕР_2 ., що належить ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3
- NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_4 ) д.н.з. НОМЕР_5 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» ();
- MERCEDES-BENZ V 300 D (VIN: НОМЕР_6 ) д.н.з. НОМЕР_7 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» ();
- NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_8 ) д.н.з. НОМЕР_9 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» ();
- NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_10 ) д.н.з. НОМЕР_11 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» ();
- NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_12 ) д.н.з. НОМЕР_13 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» ();
Визначити порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 шляхом передачі транспортних засобів: Lexus ES 350 (VIN: НОМЕР_1 ) д.н.з. НОМЕР_2 ., що належить ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 ; NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_4 ) д.н.з. НОМЕР_5 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» (); MERCEDES-BENZ V 300 D (VIN: НОМЕР_6 ) д.н.з. НОМЕР_7 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» (); NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_8 ) д.н.з. НОМЕР_14 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» (); NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_10 ) д.н.з. НОМЕР_11 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» (); NISSAN QASHQAI (VIN: НОМЕР_12 ) д.н.з. НОМЕР_13 , що належить Благодійній організації «Благодійний фонд «Зимородок» () Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_14 , що здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000134.
Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на посадових осіб, які здійснюють процесуальне керівництво, уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник цивільних позивачів ОСОБА_9 зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею без належної оцінки доводів представника цивільних позивачів, аналізу клопотання про арешт майна та додатних до нього матеріалів.

Зокрема, ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, а ОСОБА_15 підозрюється у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 209 КК України. Зокрема, останні підозрюються у організації вчинення шахрайства, легалізації (відмивання) майна отриманого злочинним шляхом, наслідок здійснено незаконно заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Слідчим суддею не взято до уваги доводи представника про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , згідно відомостей з Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України не мали доходів на придбання майна, на яке просить накласти арешт представник, що може свідчити про те, що останнє було набуте внаслідок заволодіння грошовими коштами потерпілих. В судовому засіданні захисник підозрюваних жодних пояснень щодо походження транспортних засобів не надав.

Крім того, постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_16 від 26.08.2020 року вказані транспортні засоби, щодо якиїх ініціюється питання арешту, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 року.

Слідчим суддею не враховано, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі транспортних засобів. Крім того, експлуатація транспортних засобів знижує їх ринкову вартість , а внаслідок можливого пошкодження можуть взагалі втратити свою грошову цінність, а тому є необхідним накласти арешт із позбавленням права користування, розпорядження та відчуження даного майна.

В доповненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначив, що слідчим суддею не було враховано, що представник цивільних позивачів був унеможливлений в наданні транспортних засобів на оцінку, оскільки не володіє вказаним майном і не міг забезпечити доступ до нього.

Крім того, представником цивільних позивачів адвокатом ОСОБА_9 було подано клопотання, у якому останній зазначив, про неможливість прибути в судове засідання та просив здійснювати розгляд справи без його участі, а усі доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримує у повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника власників майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який частково визнав апеляційну скаргу та просив накласти арешт на майно без вирішення питання про збереження речових доказів, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні № 0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України.
Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України.
За результатами проведення досудового розслідування зазначено, що члени організованої групи осіб створили БО БФ «Зимородок» (), яка згідно свого Статуту є неприбутковою організацією за законодавством України і не має на меті одержання і розподіл прибутку серед засновників,членів органів управління, інших пов`язаних з ними осіб, а також серед працівників Фонду. Крім цього, цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених статутом, предметом діяльності Фонду є діяльність, спрямована на соціально-економічний розвиток України та підвищення добробуту її громадян. Метою здійснення своєї діяльності Фонд має право залучати добровільні внески та пожертвування українських та іноземних фізичних і юридичних осіб, міжнародних організацій у вигляді грошових надходжень в національній, так і в іноземній валютах, майна та інших матеріальних цінностей для здійснення благодійної діяльності.
01.09.2020 року ОСОБА_13 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.
31.09.2020 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_17 за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_18 ОСОБА_15 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України. Заявник зазначає, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.
26.01.2021 року представник цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілих/цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника цивільних позивачів про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя зазначив, що у клопотанні не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно та необхідності передачі останнього Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а відтак не вбачається правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на насткупне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно цивільних позивачів, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту вищевказаного майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність останніх у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України.

01.09.2020 року ОСОБА_13 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.
Проте, диспозиціями ст. ст. 209 та 222 КК України поняття шкоди не передбачене, а тому накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову у даному кримінальному провадженні є неможливим.
Щодо доводів представника цивільних позивачів про те, що вищевказане майно набуло статусу речового доказу у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 року, згідно постанови слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_16 від 26.08.2020 року, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Будь-яких доказів того, що майно, про яке йдеться у апеляційній скарзі, отримане злочинним шляхом внаслідок заволодіння грошовими коштами потерпілих, представником цивільних позивачів не надано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на земельну ділянку, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_12 в інтересах потерпілих/цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 29.07.2019 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4