ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1418/17
Провадження № 1-кп/210/42/21

"13" травня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000694 від 23.09.2016 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу, громадянку України, не працює, одружена, раніше не судима, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:
22.09.2016 року приблизно о 20 годині 20 хвилин в Дзержинському районі м. Кривого Рогу водій ОСОБА_4 , керуючі технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідувала по проїзній частині дороги вул. Вадима Гурова з боку вул. Стрельникова в напрямку пр. Металургів. Під`їхавши до нерегульованого перехрестя вул. Вадима Гурова з пр. Металургів, ОСОБА_4 зупинила керований нею автомобіль перед проїзною частиною вказаного проспекту.

При цьому, перед нерегульованим перехрестям пр. Металургів та вул. Вадима Гурова по ходу руху водія ОСОБА_4 був встановлений знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який вимагав від водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

В цей час, по проїзній частині пр. Металургів з боку вул. Нікопольське шосе до вказаного перехрестя наближався мотоцикл «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який на задньому сидінні перевозив пасажира ОСОБА_7 .

Перед нерегульованим перехрестям пр. Металургів та вул. Вадима Гурова по ходу руху ОСОБА_9 був встановлений знак 2.3 «Головна дорога» розділу 33 Правил дорожнього руху України, який надавав останньому право першочергового проїзду нерегульованого перехрестя.

Маючи намір проїхати вищевказане нерегульоване перехрестя водій ОСОБА_4 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не впевнилася в тому, що її дії не створять небезпеку для руху водіям транспортних засобів, які рухалися по головній дорозі, яким вона повинна була надати дорогу, відновила рух автомобіля «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 та почала виконувати проїзд перехрестя перетинаючи смугу руху мотоцикла, чим порушила правила безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.п. 1.5., 1.10., 2.3. б),д), 10.1., 16.11. та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;»

- «10.1. Перед початком руху, … водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- «16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- дорожній знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі…;

- «1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

… дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість».

В даній дорожній обстановці в результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, водій ОСОБА_4 виконуючи проїзд перехрестя, своїми односторонніми діями створила небезпечну дорожню обстановку та на нерегульованому перехресті проїзних частин головної дороги пр. Металургів та другорядної дороги вул. Вадима Гурова в Дзержинському районі м. Кривого Рогу допустила зіткнення керованого нею автомобілю «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 з мотоциклом «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були травмовані.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 802/3 від 29.03.2019 року ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: уламковий перелом лобної кістки, перелом кісток склепіння і основи черепу; забій головного мозку, субдуральна гематома ліворуч, субарахноїдальний крововилив, перелом правої ключиці. Виявлені в області голови ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №284 від 24.02.2017 року ОСОБА_7 були спричинені наступні тілесні ушкодження: перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті, який за своїм характером відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження

Згідно висновку автотехнічної експертизи №8/10.1-48 від 21.03.2017 року в діях водія ОСОБА_4 по керуванню автомобілем «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається невідповідність вимогам 10.1., 16.11. та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із настанням даної ДТП.

Таким чином, між порушенням ОСОБА_4 вищевказаних правил безпеки дорожнього руху, та настанням наслідків - заподіяння смерті ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, є прямий причинний зв`язок.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

В кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, під час судового розгляду, потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов, уточнивши його, про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» майнову шкоду у розмірі 100000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 38400,00 грн., а з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 72999,93 грн. та моральну шкоду у розмірі 461600,00 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю.

Суду пояснила, що обставини викладені в обвинувальному акті підтверджує, жалкує про скоєне, щиро кається, погодилась з кваліфікацією вчиненого діяння. просила звільнити її від покарання у зв`язку з амністією. Суду пояснила, що 22.09.2016 року їхала в авто разом зі своїм чоловіком за дочкою по вулиці Постишева в сторону проспекту Металургів та хотіла перетнути проспект Металургів. Перед перехрестям був встановлений знак «Дати дорогу». Перед перетином нерегульованого перехрестя вулиці Постишева та проспекту Металургів, вона зупинила автомобіль, пропустила 2 автомобіля, які рухались по проспекту Металургів, далеко від перехрестя рухався білий автомобіль, який вона не стала чекати і почала перетинати перехрестя. Потім, в процесі руху, побачила, що за цим автомобілем рухався мотоцикл, але у зв`язку з тим, що вже перебувала по центру дороги і не було часу для прийняття рішення, нічого не могла вдіяти і сталось зіткнення її автомобіля з мотоциклом. Після цього, вийшла з автомобіля і намагалась надати допомогу потерпілим. Потерпілому відшкодувала 3500 грн. у зв`язку з тим, що не мала коштів на той момент. Цивільний позов визнала частково, а саме, відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60226 грн. 24 коп., а моральну шкоду в розмірі 500000 вважає завищеною.

Захисник ОСОБА_5 , який був присутній в судовому засіданні, підтримав думку обвинуваченої.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що на місці ДТП не був, приїхав одразу до сина в лікарню, привіз ліки. В лікарні його син пробув з 22.09.2016 року по 14.02.2017 року, а потім був виписаний додому де до дня смерті пробув 79 днів. За час перебування сина в лікарні від обвинуваченої отримав лише 3550,00 грн., на його прохання надати гроші на лікування обвинувачена вказала, що не має грошей. Весь час перебування в лікарні та дома, його син був паралізований, доглядом займався він особисто, його колишня та нинішня дружини. Вказав, що в лікарському свідоцтві про смерть сина, причиною смерті зазначено ДТП. Лікарського свідоцтва у нього немає тому, що воно знаходиться в поліції. Щодо ліків пояснив суду, що купував їх за свої особисті гроші, для лікування сина довелось продати свою дачу тому, що кожного дня необхідні були гроші у розмірі від 2 до 5 тисяч гривень. Майже на всі ліки є чеки але частину ліків доводилось купувати у людей з рук у зв`язку з тим, що їх не було в аптеках міста. Всі ліки купувались тільки по призначенню лікаря. Стосовно мотоцикла пояснив, що він не його, користувався ним за генеральною довіреністю. Технічний паспорт на мотоцикл був, але ним втрачений, копія останнього є в матеріалах справи. Син лише їздив на ньому тому, що намагався продати. Просить суд обвинувачену покарати суворо тому, що остання не усвідомлює що робила, а також вказує на те, що переносить сильні моральні страждання, так як втратив єдиного сина.

Цивільний позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі. Зазначив, що починаючи з 22.09.2016 року та практично по день смерті його син ОСОБА_9 , в наслідок отримання тяжких травм перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР в реанімаційному відділенні. За час лікування він витратив 165111 грн.93 коп. на придбання ліків та медикаментів необхідних для лікування та підтримання життєдіяльності сина ОСОБА_9 . Крім того, 05.05.2017 року в наслідок травм, отриманих під час ДТП, що сталась з вини ОСОБА_4 , настала смерть ОСОБА_9 , в зв`язку у чим він поніс матеріальні витрати на поховання свого сина, які складають 7886 грн. Щодо моральної шкоди, зазначив, що його син, після ДТП, близько під року перебував в реанімаційному відділені лікарні без свідомості. Щодня лікарі повідомляли йому, що його син перебуває у вкрай важкому стані, що в свою, обумовлювало його перебування в постійному стресі та страху за життя свого сина.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , просила суд суворо покарати обвинувачену, заперечувала проти звільнення обвинуваченої від покарання у зв`язку з амністією.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяв та клопотань не має, покарання просить призначити на розсуд суду.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» до початку розгляду справи надав суду відзив на позовну заяву в якому просив позовні вимоги ОСОБА_6 залишити без розгляду з підстав викладених у відзиві.

Приймаючи рішення щодо вини чи невинуватості обвинуваченої у скоєнні даного злочину згідно пред`явленого обвинувачення, суд оцінює у їх сукупності свідчення обвинуваченої, потерпілого, докази та документи, що маються у матеріалах провадження, досліджені судом в обсязі, визначеному за клопотанням прокурора, що (за оцінкою суду) мають відношення для встановлення вини чи невинуватості обвинуваченої у даному обвинуваченні.

Так, в ході судового слідства за клопотанням прокурора досліджено:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000694 (Т.4 а.п. 1);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.09.2016 року, яким оглянуто місце події, а саме перехрестя вулиці Вадима Гурова та проспекту Металургів, а також транспортні засоби мотоцикл та автомобіль (Т. 4 а.п. 4-25);

- постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 23.09.2016 року, якою визнано мотоцикл «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіль «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 речовими доказами та вилучено їх на спеціальний майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів при Металургійному ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області (Т. 4 а.п. 32);

- клопотання та ухвали суду про арешт тимчасово вилученого майна, якими накладено арешт на транспортні засоби (Т. 4 а.с. 33-38);

- заяву ОСОБА_6 про залучення до провадження як потерпілого (Т. 4 а.п. 47,48);

- протокол огляду від 05.10.2016 року, яким оглянуто носій електронної цифрової інформації формату CD-R з відеозаписом обставин настання ДТП (Т. 4 а.п. 58);

- постанова про визначення речовим доказом у кримінальному провадженні від 05.10.2016 року, якою визнано речовим доказом електронний носій електронної цифрової інформації CD-R 52х 700 МВ 80 min марки DATEX, на якому міститься файл з відеозаписом обставин настання ДТП, при якій відбулося зіткнення автомобілю, який візуально схожий на «Мерседес Віто» з мотоциклом (Т. 4 а.п. 59);

- носій електронної цифрової інформації формату CD-R з відеозаписом обставин настання ДТП (Т. 4 а.п. 60);

- висновок експерта №293 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_9 відповідно до якого встановлено, що у нього малися наступні тілесні ушкодження відкрита черепно-мозкова травма. Уламковий перелом лобної кістки, перелом кісток склепіння і заснування черепа; забій головного мозку, субдуральна гематома ліворуч, субарахноїдальний крововилив; перелом кісток спинки носу, правої ключиці. Ушкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, які могли мати як обмежену так і необмежену травмуючи поверхню з великою силою або при ударі об такі предмети, що могло бути при механізмі дорожньо-транспортної пригоди. Відкрита черепно-мозкова травма, уламковий перелом лобної кістки, перелом кісток кісток склепіння і заснування черепу, забій головного мозку, субдуральна гематома ліворуч, субарахноїдальний крововилив - за своїм характером ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Перелом правої ключиці - за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров,я (більше 21 доби). П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Перелом кісток спинки носу - за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (більше 7 діб але менше 21 доби). П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Садна колінних суглобів - за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. П.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. При токсикологічному дослідженні крові в момент надходження потерпілого до стаціонару виявлено 2,08 проміля етилового алкоголю, така концентрація алкоголю в крові може відповідати середньому ступеню сп`яніння (Т. 4 а.п. 88-91);

- висновок експерта №284 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 відповідно до якого встановлено, що у неї малися наступні тілесні ушкодження - перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті; забійна рана лівої п`ятки. Ушкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, які могли мати як обмежену так і необмежену травмуючи поверхню або при ударі об такі предмети, що могло бути при механізмі дорожньо-транспортної пригоди тобто при обставинах вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Час виникнення ушкоджень, згідно даних представлених медичних документів, може відповідати 22.09.2016 року. Перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті - за своїм характером виявлене ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Забійна рана лівої п`ятки - за своїм характером виявлене ушкодження відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я (більше 7 діб але менше 21 доби ). П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 (Т.4 а.п. 93-95);

- постанова про зміну кваліфікації злочину від 20.03.2017 року якою змінено кваліфікацію злочину у кримінальному провадженні №0000694 з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України (Т.4 а.п. 103);

- характеризуючи ОСОБА_4 матеріали (Т. 4 а.п. 130-148);

- висновок експерта №802/1 судово-медичної експертизи за фактом смерті гр. ОСОБА_9 відповідно до якого, при експертизі трупа виявлені сліди раніше отриманих ушкоджень в області голови, правої ключиці та можливо в області груді праворуч. Між даними ушкодженнями та настанням смерті встановлено прямий причино-наслідковий зв`язок. Анатомічна локалізація та морфологічний характер ушкоджень свідчить про те що ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, задовго до настання смерті, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Більш детально встановити механізм утворення ушкоджень можливо при вивчені матеріалів провадження за фактом його травмування (Т.1 а.с. 205-208);

- висновок експерта №802/3 судово-медичної експертизи за фактом смерті гр. ОСОБА_9 відповідно до якого, при експертизі встановлено що померлий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав наступні ушкодження - відкрита черепно-мозкова травма що супроводжувалася уламковим переломом лобової кістки, переломом кісток склепіння та основи черепа, переломом кісток носу, забоєм головного мозку, субдуральною гематомою ліворуч, субарахноїдальним крововиливом; перелом правої ключиці. Ушкодження в області голови у сукупності носять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя П.2.1.3.б «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Перелом правої ключиці за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травми що супроводжувалася ушкодженнями тканин голови, кісток черепа, головного мозку та його оболонок, перебіг травми ускладнився розвитком набряку набухання головного мозку з вклиненням продовгуватого мозку у великий потиличний отвір що і з`явилося безпосередньою причиною його смерті. Це підтверджується наявністю ушкоджень голови, специфічними гістологічними та морфологічними ознаками які свідчать про важкий перебіг черепно-мозкової травми. Виявлені в області голови ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (Т.1 а.с. 221-223).

Оцінюючи вищенаведені докази, отримані та досліджені в ході судового слідства, суд доходить до висновку, що оцінка усіх наявних у справі доказів у їх сукупності дозволяє уникнути сумнівів у вині обвинуваченої та будь-яких припущень щодо цього, оскільки сукупність наведених вище доказів є, на переконання суду, достатньою та повною для об`єктивного доведення причетності обвинуваченої до скоєння інкримінованого злочину та вини обвинуваченої у його скоєнні.

Таким чином, на переконання суду, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 КПК України, винуватість обвинуваченої у вчиненні даного злочину доведена поза розумним сумнівом, оскільки за таких обставин та такої сукупності доказів у поінформованого розсудливого стороннього спостерігача не виникне розумних сумнівів у доведеності вини обвинуваченої у скоєнні даного злочину, що, власне, і складає суть принципу доведення «поза розумними сумнівами».

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані під час судового розгляду покази обвинуваченої, потерпілого та досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, зібраних доказів, оцінивши їх в сукупності, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

Обираючи покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної, межі, установлені санкції статті КК України.

Згідно ст. 66 КК України, пом`якшуючими обвинуваченої відповідальність обставинами, суд визнає щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, а саме те, що даний злочин є необережним, тобто ОСОБА_4 не бажала настання тих тяжких наслідків, що були спричинені її діями, особу обвинуваченої, яка на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (Т. 4 а.п. 135, 137), раніше не судимої (Т.4 а.п. 133 зворот), за місцем проживання характеризується позитивно (Т.4 а.п. 138), її відношення до вчиненого, а саме те, що вона у скоєному щиро розкаялась та запевнила суд, що більше не допустить порушення закону. Враховуючи всі перераховані обставини, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої та відсутність обставин, які б його обтяжували, суд приходить до висновку що виправлення обвинуваченої не можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд вважає, що підстав для застосування обвинуваченій ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, яке передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченій статті КК України, суд враховує настання тяжких наслідків, що спричинені порушенням обвинуваченої правил дорожнього руху, та вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_4 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначення саме такого покарання, на погляд суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , та попередження вчинення нею нових злочинів.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», в якій зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

До суду від обвинуваченої ОСОБА_4 надійшло клопотання про звільнення від покарання у зв`язку з амністії, а саме, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки злочин вчинено до набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 07.07.2016 року. Злочин не є особливо тяжим, скоєний по необережності, та на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мала неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не позбавлена батьківських прав щодо останньої.

У судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання та просила суд, при ухваленні вироку по даному кримінальному провадженні застосувати відносно неї Закон України «Про амністію у 2016 році».

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 також підтримав вказане клопотання та просив при винесені вироку застосувати відносно обвинуваченої Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки остання не заперечує проти її застосування.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 . Закон України «Про амністію у 2016 році», а саме п. «в» ст. 1, оскільки остання на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мала неповнолітню доньку та не позбавлена батьківських прав щодо останньої.

Як передбачено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.

На підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав законної сили 6 вересня 2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

ОСОБА_4 має доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 4 а.п. 144). Отже, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мала неповнолітню доньку та не позбавлена батьківських прав щодо останньої.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, суд за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього.

Крім того, згідно ст. 13 Закону України «Про амністію в 2016 році», дія цього закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним законної сили включно.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є необережним, відноситься згідно ст.12 КК України, до тяжких злочинів, вчинений у вересні 2016 року.

В судовому засіданні не встановлено підстав, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які перешкоджають застосуванню амністії до обвинуваченої ОСОБА_4 , тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченої амністію, звільнивши її від призначеного основного покарання.

Крім того, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 подав цивільний позов, уточнивши його, про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» майнову шкоду у розмірі 100000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 38400,00 грн., а з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 72999,93 грн. та моральну шкоду у розмірі 461600,00 грн.

Залучений в якості цивільного співвідповідача в кримінальному провадженні - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» вимоги за позовом не визнала, посилаючись на те, що цивільно-правові спори за участю страховика не підлягають розгляду в кримінальній справі.

Розглядаючи по суті заявлений цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Доводи цивільного відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» щодо неможливості розгляду даного позову в рамках кримінального провадження та щодо відсутності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, суд вважає безпідставними.

При цьому суд виходить із правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 червня 2019 року по справі №465/4621/16-к, за якими- обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому, особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди.

Положення ч. 1 ст. 128 КПК України, щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, суд сприймає як можливість пред`явлення позову потерпілим до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

При цьому, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є обов`язковим.

Судом встановлено, що автомобіль «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала обвинувачена ОСОБА_4 , був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом АЕ 6718003 (Т.4 а.п.148). Умовами Поліса передбачена страхова сума за шкоду заподіяну майну в рзмірі 50000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100000 грн. та франшиза в розмірі 1000 грн.

Судом детально досліджені надані потерпілим копії фіскальних та товарних чеків. За час лікування свого сина ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_6 витратив 165111 грн.93 коп. на придбання ліків та медикаментів, а також, останнім були понесені витрати на поховання в сумі 7886 грн., що всього становить 172997 грн. 93 коп.

Виходячи з вимог ст. ст. 24, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума, що підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» складає 100000 грн. (документально підтверджені витрати на лікування).

Позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди в розмірі 72999,93 грн. підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин ДТП, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесені потерпілим у зв`язку з втратою близької йому людини - сина, порушення повноцінного ритму життя, суд вважає, з ОСОБА_4 підлягає стягненню сума в рахунок відшкодування моральної шкоди, в розмірі 100000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, слід залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання про долю арештованого майна, суд керується положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання про процесуальні витрати вирішити в порядку ст. ст. 122, 124-126 КПК України..

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного за даним вироком на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вирок законної сили.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « ВУСО» , юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, на користь ОСОБА_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , майнову шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , майнову шкоду в розмірі 72999 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 93 (коп) та 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи (висновок експерта №8/10.1/48 від 21.03.2017 року) в розмірі 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

Скасувати арешт на мотоцикл «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 належить ОСОБА_11 , накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2016 року.

Скасувати арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 26.01.2011 року, належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2016 року.

Речові докази:

- мотоцикл «SOUL ZCC 124F» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів при Металургійному ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути за належністю власнику;

- автомобіль «MERCEDES-BENZ 110CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів при Металургійному ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, після набрання вироком законної сили, повернути за належністю власнику;

- електронний носій електронної цифрової інформації CD-R 52х 700 МВ 80 min марки DATEX, на якому міститься файл з відеозаписом обставин настання ДТП, при якій відбулося зіткнення автомобілю, який візуально схожий на «Мерседес Віто» з мотоциклом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження №0000694 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 210/1418/17, провадження № 1-кп/210/42/21.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1