Справа №505/2376/18
Провадження №1-кп/491/10/21
У Х В А Л А

19 серпня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі головуючого у справі судді - ОСОБА_1
за участю:
-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
-прокурора ОСОБА_3 ,
-обвинуваченого ОСОБА_4 ,
-захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000425 від 2 квітня 2018 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дубоссари Р.Молдова, з базовою вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000425 від 2 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року у кримінальному провадженні закінчено підготовче провадження та призначено його до розгляду по суті.
При цьому, 25 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (Том №2 а.с.132-134), в якому він просив суд звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник зазначене клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України є обов`язковим за наявності всіх обставин, передбачених зазначеною статтею Кримінального кодексу України, крім того зазначив що обвинувачений нового кримінального правопорушення не вчиняв, під судом та слідством він не перебуває.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання призначене на 19 серпня 2021 року та минулі судові засідання не з`являвся, хоча про дату час та місце проведення повідомлявся належним чином відповідно до КПК України (а.с.178). При цьому будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило, причини своєї неявки суду не повідомляв.
У судовому засіданні головуючим суддею у справі було поставлено на обговорення питання щодо можливості проведення судового засідання за відсутності потерпілого.
При цьому, прокурор, обвинувачений та захисник обвинуваченого не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілого.
Враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, судом на місці без видалення в нарадчу кімнату було постановлено ухвалу про продовження судового засідання за відсутності потерпілого ОСОБА_6 .
Згідно частини 4 статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
У відповідності до положень частини 3 статті 285 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 судом було роз`яснено суть обвинувачення, а саме те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме в тому, що 2 квітня 2018 року, близько 00 годин 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше незнайомого ОСОБА_6 , вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 в той же день та час, перебуваючи за вказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 один удар скляною пляшкою в область голови, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу мозку, забій м`яких тканин тімяно-потиличної ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи №68 від 20 квітня 2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
На вказане обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що обвинувачення йому зрозуміло.
Крім того, судом було роз`яснено обвинуваченому, що згідно клопотання підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності є положення статті 49 КК України, якою передбачено можливість звільнення особи яка вчинила кримінальне правопорушення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили.
На вказане ОСОБА_4 повідомив, що йому зрозуміло з яких підстав його може бути звільнено від кримінальної відповідальності.
Також, обвинуваченому було роз`яснено судом, що він має право заперечувати проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з наведених підстав, у такому разі судове провадження буде проводитись в повному обсязі в загальному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_4 на вказане повідомив, що він не заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Вислухавши думки учасників процесу, суд вважає, що клопотання захисника є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
При цьому, слід звернути увагу на те, що відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII (далі Закон №2617-VIII) зазначений закон набрав чинність 1 липня 2020 року.
Законом №2617-VIII внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Так, відповідно до ч.1 ст.12 КК України (в редакції від 1 липня 2020 року) визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Санкцією частини 2 статті 125 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Санкція частини 2 статті 125 з набранням чинності Законом №2617-VIII змін не зазнала.
З наведеного вбачається, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону №2617-VIII).
При цьому, частина 1 статті 49 КК України в редакції Закон №2617-VIII передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Якщо ж брати до уваги положення КК України, які були чинні на момент подій вчинення, яких інкримінується ОСОБА_4 , то стаття 12 КК України передбачала, що залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі (ч.1 ст.12 КК України). Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.12 КК України).
В свою чергу частина 1 статті 49 КК України (в редакції чинній станом на 2 квітня 2018 року) передбачала, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Як вбачається з санкції частини 2 статті 125 КК України на момент подій, вчинення яких інкриміновані ОСОБА_4 , вони визнавалися злочином невеликої тяжкості за вчинення якого передбачалося застосування покарання у вигляді обмеження волі.
З наведеного вбачається, що як відповідно до положень статей 12 та 49 КК України в редакції Закону №2617-VIII, так і в редакції чинній станом на 2 квітня 2018 року, з дня вчинення діяння, яке кваліфікується за частиною 2 статті 125 КК України, до настання моменту з якого можливо застосування положень частини 1 статті 49 КК України та звільнення особи від кримінальної відповідальності має минути 3 роки.
Згідно частини 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Частиною 2 статті 5 КК України, передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до частини 3 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
При цьому, вбачається, що набрання чинності Законом №2617-VIII жодним чином не вплинуло на можливість застосування положень статті 49 КК України в даному конкретному випадку, водночас диференціація кримінально карних діянь на кримінальні проступки та злочини, з урахуванням їх визначення та передбачених покарань, вказує на те, що кримінальний проступок є менш суспільно небезпечним діянням ніж злочин, у зв`язку з чим в даному випадку мають застосовуватися положення КК України в редакції Закону №2617-VIII.
В судовому засіданні було встановлено, що події, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , мали місце 2 квітня 2018 року правопорушення, що вбачається з обвинувального акту та інших матеріалів справи, зазначений факт учасниками кримінального провадження не оспорювався.
З наведеного вбачається, що станом на 19 серпня 2021 року з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад три роки, що відповідає умовам застосування положень п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Частиною 2 статті 49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі N 5-1кс15).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20) зазначила, що відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж з інших причин не є ухиленням від слідства і суду та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст. 49 КК України.
При цьому, за час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_4 не було вчинено будь-яких дій, які б свідчили, що він має мету уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, у зв`язку з чим ухиляється від суду.
Також, у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_4 були вчинені дії спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності під час досудового розслідування кримінального провадження, що зокрема вбачається з реєстру матеріалів кримінального провадження (Том №1 а.с.5), згідно якого досудове розслідування у кримінальному провадженні не зупинялося, у розшук ОСОБА_4 не оголошувався.
Згідно частини 3 статті 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
При цьому, прокурором у судовому засіданні зазначено що ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення не вчинив, під судом та слідством він не перебуває.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що перебіг строків давності у кримінальному провадженні не переривався та має обчислюватися з моменту вчинення кримінального правопорушення, тобто з 2 квітня 2018 року, а отже станом на 19 серпня 2021 року передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України трирічний строк давності сплив..
Проте, суд звертає увагу на те, що положення ч.1 ст.49 КК України є імперативними та звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, вразі встановлення всіх необхідних для цього умов, є обов`язком а не правом суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) зазначила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Слід також, звернути увагу на те, що у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження № 51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Зазначені умови було дотримано, а саме у судовому засіданні судом було роз`яснено ОСОБА_4 обвинувачення та підстави звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цих підстав,
При цьому, ОСОБА_4 висловив свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновків, що клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України підлягає задоволенню.
При цьому, згідно пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 3 статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
З наведеного вбачається, що у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності кримінальне провадження стосовно нього підлягає закриттю.
Як вбачається з обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів кримінальної справи у кримінальному провадженні речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи під час досудового розслідування та судового провадження не застосовувались.
Цивільний позов прокурором або потерпілим не пред`явлений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 110, 119, 124, 126, 284, 285, 286, 288, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, - задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дубоссари Р.Молдова, з базовою вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження №0000425, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 квітня 2018 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи під час досудового розслідування та судового провадження не застосовувались.
Цивільний позов прокурором або потерпілою не пред`явлений.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали направити або вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1