Дата документу 22.02.2021 Справа № 324/2138/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/480/21
Єдиний унікальний № 324/2138/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. ст. 309 ч.3, 296 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червонознам`янка Іванівського району Одеської області, громадянин України, освіти середньої спеціальної, неодружений, не працевлаштований, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 09.12.2004 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі (звільнився умовно-достроково 12.02.2009 року);
2) 25.06.2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;
3) 19 вересня 2018 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч.3 ст. 296 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи вирок суду в частині обставин справи, правильності кваліфікації його дій та доказовості вини, вважає що суд першої інстанції призначив занадто сурове покарання для нього і необґрунтовано прийшов до висновку про те, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства. Обставини встановлені на досудовому слідстві та під час судового розгляду відповідають дійсним обставинам. Під час досудового слідства та у суді він давав зізнавальні свідчення і ніяким чином не намагався уникнути відповідальності чи покарання. У судовому засіданні він пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень він визнає повністю, розкаюється і просить суворо не карати. Не оспорюючи фактичні обставини вчинення діянь він надав показання, що підтверджують фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті. Вважає, що призначаючи покарання, суд першої інстанції не врахував особу винного та ступінь тяжкості вчинених злочинів. Він позитивно характеризується за місцем проживання, про що свідчить відповідний лист від мешканців села. Проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_9 та її малолітніми дітьми, що підтверджується довідкою Інженерненського старостинського округу. Вину у інкримінованих йому правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаюється. Вважаю що вище перелічене свідчить про його бажання стати на шлях виправлення, яке можливе без ізоляції мене від суспільства. Просить врахувати що він визнав свою вину, від злочинів не настало ніяких шкідливих наслідків.

Так, вважає, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення в частині призначення покарання пов`язаного із реальним позбавленням волі та не врахував можливості звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком. Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував той факт, що потерпілий не має до нього жодних претензій і він не наполягав на суворому покаранні. Просить вирок змінити в частині призначення покарання, пом`якшити його та застосувати ст. 75 КК України, тим самим звільнити його від відбування покаранні з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілого та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309 та ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 309 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 296 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 19.09.2018 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання цим вироком законної сили не обирався. Початок строку відбування покарання за цим вироком обчислювати з дня затримання ОСОБА_6 в порядку звернення цього вироку до виконання. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1256,08 грн. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в кінці серпня 2019 року (точну дату та час вчинення кримінального правопорушення під час досудового розслідування та судового провадження не встановлено), знаходячись в лісосмузі, розташованій за межами села Інженерне Пологівського району Запорізької області, побачив зростаючі кущі роду коноплі. В цей час у ОСОБА_6 раптово виник єдиний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту. Реалізуючи цей умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 зірвав вищевказані рослини з верхівковими частинами та корінням, чим незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб. Після цього ОСОБА_6 вказані рослини приніс за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, ОСОБА_6 з принесених ним раніше стебел від`єднав частину верхівок, які в подальшому висушив і подрібнив руками, виготовивши та привівши у форму, готову для вживання шляхом куріння, які склав до дев`яти паперових згортків, та в подальшому їх постійно зберігав на столі в приміщенні літньої кухні за місцем свого мешкання до 03 грудня 2019 року. Крім того, одну частину висушених рослин (стебла з листям) ОСОБА_6 частково розклав на столі у приміщенні вказаної літньої кухні, а іншу - в господарській будівлі. Тим самим ОСОБА_6 придбав і виготовив без мети збуту, а також подальшому зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовина становила 2595,834 г.
Суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 щодо зберігання без мети збуту вказаного особливо небезпечного наркотичного засобу було припинено 03 грудня 2019 року в період з 12 години 50 хвилин до 13 години 50 хвилин, коли працівниками Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, було проведено санкціонований обшук домоволодіння та його території, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 04.04.2020 року приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у громадському місці на вулиці перед входом до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи прямий умисел, який виник раптово і був спрямований на вчинення хуліганських дій, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, достовірно знаючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, в тому числі жінка, зневажаючи громадський порядок та існуючі в суспільстві загальновизнані правила поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, нехтуючи нормами моральності, з винятковим цинізмом, проявив безсоромність та зневагу до присутніх осіб, зняв штани та продемонстрував потерпілому ОСОБА_8 свій чоловічий статевий орган. При цьому ОСОБА_6 демонстративно виражався нецензурною лайкою на адресу потерпілого ОСОБА_8 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 309, ч.3 ст. 296 КК України.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі ним не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній вину визнав повністю, активно сприяв в розкриттю злочину, а тому суд призначив йому мінімальні покарання у виді позбавлення волі, які передбачені санкціями ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 309 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом зі співмешканкою та її малолітніми дітьми, від злочинів ніяких шкідливих наслідків не настало, потерпілий не має до нього жодних претензій та не наполягав на суворому покаранні, оскільки, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів та двічі звільненим від відбування покарання (ст.ст. 75, 81 КК України), він належних для себе висновків не зробив та на шлях виправлення не встав, а знову вчинив в період іспитового строку умисні злочини, у зв`язку з чим колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: