В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/649/21
Провадження № 1-кп/338/118/21

10 червня 2021 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, внесене 24 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
В середині лютого 2021 року ОСОБА_4 , перебуваючи у с. Волостків Мостиського району Львівської області, в житловому будинку його родичів, знайшов багнет від магазинної гвинтівки системи Маузера, який з метою подальшого зберігання, незаконно привіз до будинку за місцем реєстрації, що по АДРЕСА_1 , де і зберігав.

23 лютого 2021 року близько 14 год 30 хв ОСОБА_4 , перебуваючи на території готельно-відпочинкового комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що в с. Скобичівка в урочищі "Мочари" Івано-Франківського району Івано-Франківської області, куди приїхав з м. Львів громадським транспортом та на транспорті "Таксі", був зупинений працівниками поліції за підозрою у незаконному носінні холодної зброї, на вимогу яких добровільно видав багнет, який знайшов в житловому будинку своїх родичів та в подальшому зберігав за місцем реєстрації.

Згідно з висновком експерта №CЕ-19/109-21/2255-ХЗ від 01 березня 2021 року, наданий на дослідження предмет, зовні схожий на багнет невідомого взірця, є багнетом зразка 1924 (1927) року до гвинтівки системи Маузера, промислового виробництва (Німеччина), та відноситься до військової (бойової) холодної зброї колючо-ріжучої дії.

Вказану холодну зброю ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, незаконно перевозив при собі в громадському транспорті та транспорті "Таксі" без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України - носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 31 травня 2021 року між прокурором ОСОБА_3 , який має повноваження в даному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .
На підставі наведеного суд розглянув справу (обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості) відповідно до положень ст. 472, 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 в ході досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, яке йому інкримінується. Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості від 31 травня 2021 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом, та обмеження у здійсненні таких прав у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 263 КК України визнає повністю.
Захисник в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду. Зазначив, що угода укладена відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.
Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та прокурора не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 31 травня 2021 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в межах розгляду на підставі даної угоди, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру покарання, яке встановлене Кримінальним кодексом України.
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів, потерпілих від даного кримінального правопорушення немає.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 31 травня 2021 року вимогам ст. 469, 472, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема, щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити взатвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості за ч. 2 ст. 263 КК України, у виді громадських робіт.
З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, беручи до уваги, що угода, укладена 31 травня 2021 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 , про визнання винуватості відповідає вимогам КК України та КПК України, зважаючи на те, що обвинувачений визнав вину, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, суд приходить до висновку, що угода підлягає затвердженню.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприянння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
За наведених обставин угоду слід затвердити, а ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи становлять 1634 грн 50 к., які слід стягнути з обвинуваченого в силу вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу в ході судового розгляду сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 314, 368, 370, 374, 376, 394, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 травня 2021 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000028.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1 634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.
Речові докази: багнет зразка 1924 (1927) року до гвинтівки системи Маузера, промислового виробництва (Німеччина), який зберігається у кімнаті речових доказів відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, - знищити; CD-R та DVD-R диски із відеозаписами, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - зберігати у матеріалах кримінального провадження №0000028.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1