Справа № 522/4997/21
Провадження по справі №1-кс/522/2894/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника заявника у вказаному кримінальному провадженні ТОВ «ФК «Алькор Інвест» - адвоката ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засідані клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001788 від 16.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування, на нерухоме майно, з обов`язковим опечатуванням в рамках кримінального провадження на предмет злочинного посягання, а саме квартиру «двійник» АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, власник"' ОСОБА_5 (заборонивши будь-кому вхід до вказаного об`єкта нерухомого майна, а також винос з нього речей та документів без письмового дозволу слідчого та процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні №0001788).

Досудовим розслідуванням встановлено, що сектором дізнання відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001788 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

22 липня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» стало відомо про порушення своїх прав як власника придбаного майна. При огляді майна, а саме, і нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 представниками ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» було виявлено, що в квартирі проживає ОСОБА_5 . Як з`ясувалось зазначена квартира належить їй на підставі договору дарування від 07.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , реєстровий № 717 (копія договору дарування та інформаційної довідки від 25.06.2019 року додаються).

Відповідно до пункту 1 зазначеного договору дарування ОСОБА_9 подарувала та передала безоплатно у приватну власність, а ОСОБА_5 прийняла в дар у приватну власність квартиру під номером АДРЕСА_3 , загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м.

В свою чергу, як зазначено в договорі дарування, квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1133, що укладений з ОСОБА_11 . Право власності на квартиру зареєстровано 17.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 8114744, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу квартира належить продавцю ( ОСОБА_11 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради, за реєстровим № 8-14187 05.11.2003 року, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, 27.12.2003 року в книзі 264пр-135, номер запису 686 (надалі - Свідоцтво), право власності на вказану в договорі квартиру і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором прав на нерухоме майно с приватним нотаріусом Одеського міського і нотаріального округу ОСОБА_10 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 31115800 від 17 грудня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» є власником 5/6 частини квартири під АДРЕСА_3 , в якій незаконно проживають власники квартири 7-А.

ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» є всі підстави вважати, що вказане вище Свідоцтво про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради, за реєстровим № 8-14187, 05.11.2003 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 31115800 від 17 грудня 2013 року та всі інші документи на вказану І квартиру є підробленими.

Як зазначалось вище, до набуття ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» права власності 5/6 частки на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (сім), загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., її законними власниками були: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідність даних та характеристик на придбану квартиру ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ШВЕСТ» підтверджується технічним паспортом на квартиру.

Крім того, квартира виступала предметом забезпечення відповідно до Договору іпотеки від 17.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , реєстровий номер 2094 (копія договору іпотеки додається). Реєстраційний номер іпотеки - 3904750. В подальшому відбулась заміна іпотекодержателя з АППБ «Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», що підтверджується в тому числі інформаційною довідкою з Державного реєстру речових і прав на нерухоме майно від 01.12.2017 року. А саме 30.11.2017р. відбулась заміна г іпотекодержателя, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38452815 від 30.11.2017р.

При спілкуванні представників ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» із сусідами будинку, в якому розташована квартира, з`ясувалось, що ОСОБА_11 ніколи не був власником квартири та не проживав в ній. Також, сусіди і пояснили, що власником квартири з 2006 року був ОСОБА_15 , після смерті якого його близькі родичі ( ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) в 2008 році вступили у спадщину, однак в квартирі ніхто з них не проживав. З грудня 2014 року в квартирі з`явились нові мешканці - ОСОБА_17 , ОСОБА_5

КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» на адвокатський запит від імені ТОВ «ФК «Алькор Інвест» повідомило своїм листом вих. № 5178-11/1078 від 01.08г2019 року про те, що: «згідно запису у кн. 264 пр, стр.135, р. № 686 (дата реєстрації 27.12.2003р.), реєстрація цього об`єкту нерухомості І відсутня».

Тобто, зі змісту відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» слідує, що на квартиру під номером АДРЕСА_3 , заг. пл. 62,1 кв.м., жил. пл. 45,3 кв.м. право власності в Бюро технічної інвентаризації не реєструвалось.

Крім того, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради в своєму листі № 539/01-09 від 26.09.2019 року повідомило, що Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 та розпорядження УЖКГ ОМР № 180734 від 05.11.2003 року на ім`я ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_3 міськагенством не видавалося та не оформлялося.

Після проведення ряду слідчих заходів по даному кримінальному проваджені були офіційно встановленні наступні факти:

1) 15.02.2021 року проведено виїмку у нотаріуса, в ході якої вилучено документацію відносно угоди купівлі-продажу квартири «двійника» за адресою: АДРЕСА_2 продавець ОСОБА_11 ,1955р.н., покупець ОСОБА_9 (договір купівлі-продажу від 17.12.2014 року, серія №: НАЕ 838605, НАЕ 838606, підроблене свідоцтво про право власності на житло від 05 листопада 2003 року №8-14187, підроблене розпорядження органу приватизації від 05 листопада 2003 року, підроблена ксерокопія ІНН ОСОБА_11 , підроблена ксерокопія паспорту ОСОБА_11 та інші документи);

2) Направлено та отримано відповіді (які підтверджують факт підроблених документів наданих при укладанні угоди купівлі-продажу квартири «двійника» за АДРЕСА_1 ) до:

а) ДФС в Одеській області (ШН на гр. ОСОБА_11 1955р.н., наданий для угоди купівлі-продажу квартири «двійника» не видавався);

б) ОМР КП «Міське агентство з приватизації житла» (кв.7-А «двійник» в буд. АДРЕСА_4 на гр. ОСОБА_11 та будь якого іншого громадянина не приватизувалась, за вказаними серією та номером свідоцтва приватизувалась квартира за іншою адресою);

в) Малиновського ГУ ДМС України в Одеській області (що паспорт видавався на ім`я ОСОБА_11 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не на ОСОБА_11 1955р.н., ксерокопія якого була надана для угоди купівлі-продажу квартири «двійника»);

г) Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеси, що гр. ОСОБА_11 помер в серпні місяці 2014 року, тобто за 4 місяці до укладання угоди купівлі-продажу і квартири «двійника»).

З вищевикладеної інформації виходить, що дійсно кв. АДРЕСА_3 є квартирою «двійником», та право власності на неї було набуто ОСОБА_9 злочинним шляхом на підставі підроблених документів та від продавця, який помер за 4 місяці до угоди, відповідно і не міг бути присутнім на укладанні угоди.

Також факт злочинного набуття у власність ОСОБА_9 квартири «двійника» АДРЕСА_3 підтверджується тим що це вже друга - квартира «двійник», яку вона набула у власність за допомогою підроблених документів від померлої особи.

Адже відповідно до офіційного веб-сайту «Судова влада України» Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі № 522/3271/15-ц за позовом ОСОБА_18 до ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

За результатами розгляду зазначеної цивільної справи Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено 17.04.2015 року рішення, яким позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу.

Враховуючи вищевикладене, та з метою повного та усестороннього розгляду даного . кримінального провадження, а також з`ясування усіх обставин справи та збирання всіх необхідних доказів і належне забезпечення збереження зібраних доказів, у тому числі і тих, які можуть вказувати на причетність певних осіб у вчиненні даного кримінального правопорушення, що є обов`язком сторони обвинувачення відповідно до чинного законодавства України, вважаю за необхідне накласти арешт з обов`язковим опечатуванням на кв. АДРЕСА_1 , а також призначити будівельно-технічну експертизу для з`ясування обставин, що мають значення у цьому І провадженні.

Проведення даних слідчих дій є необхідною умовою для унеможливлення подальшого, повторного чи вчинення нового кримінального злочину шахраями відносно - майна ТОВ «ФК Алькор Інвест», а саме квартири №7 по вул. Дерибасівській в м. Одесі.

Враховуючи, викладене, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту.

Позиція учасників судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «ФК «Алькор Інвест» адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив накласти арешт на зазначену в клопотанні прокурора квартиру.

Представники власника майна ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на зазначену в клопотанні прокурора квартиру, надавши письмові заперечення, відповідно до яких повідомив суд, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_3 , про що свідчать належним чином завірені договори купівлі-продажу та договір дарування. Окрім цього, адвокат ОСОБА_6 вказав, що станом на теперішній час в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває справа № 522/20015/19 за позовом ТОВ «ФК «Алькор Інвест» до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб про визнання договорів недійсними, яка станом на теперішній час ще не розглянута, а тому на думку адвоката це є суто цивільними правовідносинами, що суперечить предмету та меті обтяження майна, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. На даний час у вказаній квартирі проживає ОСОБА_5 , разом із чоловіком ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітні брати ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладення арешту на квартиру із забороною використання порушить права неповнолітніх жильців квартири.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що в органу досудового розслідування є підстави вважати, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 може бути квартирою двійником, може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а тому має значення речового доказу для кримінального провадження.

Прокурором в судовому засіданні було повідомлено слідчому судді що в рамках вказаного кримінального провадження органу досудового слідства необхідно провести експертизу, а тому прокурор вказує на необхідність накладення арешту на квартиру із забороною проводити переобладнання внутрішнього планування квартири з метою проведення експертного дослідження.
Метою накладення арешту в даному випадку є проведення експертизи.

Щодо вимог клопотання прокурора в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, з обов`язковим опечатуванням квартири, із забороною будь-кому вхід до вказаного об`єкта нерухомого майна, а також виносу з нього речей та документів без письмового дозволу слідчого та процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні №0001788, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0001788 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, прокурор у клопотанні зазначила, що 22 липня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» стало відомо про порушення своїх прав як власника придбаного майна. При огляді майна, а саме, і нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 представниками ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» було виявлено, що в квартирі проживає ОСОБА_5 . Як з`ясувалось зазначена квартира належить їй на підставі договору дарування від 07.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , реєстровий № 717.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що в рамках відкритого кримінального провадження проведено ряд слідчих дій, а саме що 15.02.2021 року проведено виїмку у нотаріуса, в ході якої вилучено документацію відносно угоди купівлі-продажу квартири «двійника» за адресою: АДРЕСА_2 продавець ОСОБА_11 , 1955р.н., покупець ОСОБА_9 (договір купівлі-продажу від 17.12.2014 року, серія №: НАЕ 838605, НАЕ 838606, підроблене свідоцтво про право власності на житло від 05 листопада 2003 року №8-14187, підроблене розпорядження органу приватизації від 05 листопада 2003 року, підроблена ксерокопія ІНН ОСОБА_11 , підроблена ксерокопія паспорту ОСОБА_11 та інші документи.

В судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, слідчим суддею встановлено, що станом на теперішній час на розгляді в Приморському районному суді м.Одеси перебуває позов ТОВ «ФК «Алькор Інвест» до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб ОСОБА_22 , КП «Міське агенство з приватизації житла», КП «БТІ» ОМР про визнання договорів недійсними (справа № 522/20015/19).

Предметом спору вказаного позовного провадження є саме квартира АДРЕСА_3 .

В рамках розгляду вказаного позовного провадження, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28.07.2020 року було задоволено заяву ТОВ «ФК «Алькор Інвест» про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , із забороною розпорядження та відчуження вказаним майном.

Тобто, запобігання можливості відчуження вищезазначеного майна, як завдання арешту майна, на яке посилається прокурор у своєму клопотанні, повністю нівелюється зазначеними підставами, оскільки в рамках цивільного судочинства вже накладений арешт із забороною розпорядження та відчуження квартирою до вирішення по суті спору щодо права власності на вказану квартиру.

Наведені факти, свідчать про наявність цивільно-правових відносин між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , які регулюються нормами цивільного права, предмет спору якого розглядається Приморським районним судом м.Одеси в порядку цивільного судочинства (справа № 522/20015/19).

Окрім цього, положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

ОСОБА_9 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами, оскільки ОСОБА_9 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 договору купівлі-продажу від 17.12.2014 року придбала у власність від ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_3 (Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2014 року № 31146167, власником вказаної квартири є ОСОБА_9 )

Після цього, на підставі договору дарування від 07.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_5 дану квартиру. Згідно інформативної довідки від 10.06.2016 року № 61088360 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_3 ).

Наведені підстави свідчать про належність права власності на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_9 та в подальшому ОСОБА_5 .

Протягом даного часу, ОСОБА_5 постійно проживає у вказаній квартирі разом із чоловіком та двома неповнолітніми рідними братами, сплачує комунальні послуги.

Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна із забороною користування вказаною квартирою, із обов`язковим опечатуванням, заборонивши будь-кому вхід до даного об`єкту нерухомого майна, виніс речей і документів з вказаної квартири є прямим порушенням прав і свобод щодо недоторканості житла, втручання в особисте і сімейне життя, вільного вибору місця проживання, гарантованих Конституцією України, що призведе до порушення прав в тому числі і неповнолітніх жильців вказаної квартири.

Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна прокурором взагалі не зазначено конкретні підстави та мету у своєму клопотанні такого накладення, процитовано лише положення п. п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України не визначивши при цьому підставу для накладення арешту на квартиру.

В свою чергу прокурор, посилаючись на ч. 2 ст. 170 КПК України вказав, що метою накладення арешту на майно є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову, конфіскації або спеціальної конфіскації. Проте, у вказаному кримінальному провадженні про підозру жодній особі не повідомлено.
Прокурор в своєму клопотанні послався на необхідність накладення арешту на квартиру «двійник» АДРЕСА_1 з метою збереження як речового доказу. Слідчий суддя звертає увагу, що прокурором в клопотанні про арешт не вказано номер будинку квартири АДРЕСА_5 , на яку потрібно накласти арешт.
Оркім цього, з дослідженої заяви директора ТОВ «ФК «Алькор Інвест», встановлено, що за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» зареєстроване право власності не на всю квартиру, а на 5/6 частки квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 59.5 кв.м., житловою площею 38.9 кв.м.

Навіть виходячи з даних, викладених в заяві про вчинення кримінального правопорушення ТОВ «ФК «Алькор Інвест», прокурор мав звернутись з клопотанням про забезпечення заходів кримінального провадження в частині частки на яку вказав заявник, а не усю квартиру цілком.

Проте, з наданих письмових заперечень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 вбачається, що на підставі договорів купівлі-продажу та дарування, за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 , а не 7, загальною площею 62.1 кв.м., житловою площею 45.4 кв.м., замість вказаних в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ТОВ «ФК «Алькор Інвест» - загальної площі 59.5 кв.м., житлової площі - 38.9 кв.м.

В рамках вказаного кримінального провадження квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , речовим доказом не визнана.

Враховуючи наведені розбіжності щодо номеру квартири, відсутності номеру будинку, частки квартири та площі, квартира, яка належить ОСОБА_5 , не має ознак речового доказу в рамках вказаного кримінального провадження, проте, згідно пояснень прокурора, необхідно провести експертне дослідження в рамках вказаного кримінального провадження для з`ясування того, чи є квартира АДРЕСА_7 за даною адресою.

Окрім цього, матеріали провадження не містять доказів того, що в них наявний цивільний позов, а відповідно до ч. 1 ст. 190 КК України санкція зазначеної частини статті не передбачає взагалі конфіскацію майна.
Однак, як вбачається із клопотання прокурора, останнє таких відомостей не містить, а в ньому лише перелічені всі можливі підстави для такого арешту.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання прокурора про арешт майна в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, з обов`язковим опечатуванням, не містить належного обґрунтування, щодо можливості використання вказаної квартири в якості доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються зазначеного нерухомого майна.

Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно, частині заборони відчуження, розпорядження та користування, з обов`язковим опечатуванням, прокурором в клопотанні не вказано.

З наданих в судовому засіданні пояснень представників власника майна адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 проживає в квартирі АДРЕСА_3 разом із чоловіком ОСОБА_19 та двома неповнолітніми братами ОСОБА_9 , 2009 року народження, ОСОБА_21 , 2010 року народження.

Позбавлення права користування, опечатування квартири, із забороною будь-кому вхід до цієї квартири, позбавить неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_21 житла, що буде суттєвим порушень вимог Конституції України.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, з обов`язковим опечатуванням в рамках кримінального провадження, заборонивши будь-кому вхід до вказаного об`єкта нерухомого майна, а також винос з нього речей та документів без письмового дозволу слідчого та процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні №0001788, не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , в частині заборони будь-кому проводити переобладнання внутрішнього планування квартири та інші дії які будь-яким чином можуть змінити розмір загальної та житлової площі вказаної квартири, для забезпечення проведення експертизи у кримінальному провадженні.

В частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, з обов`язковим опечатуванням в рамках кримінального провадження, заборонивши будь-кому вхід до вказаного об`єкта нерухомого майна, а також винос з нього речей та документів без письмового дозволу слідчого та процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні №0001788, - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Роз`яснити ОСОБА_5 порядок та умови зберігання майна. У разі здійснення незаконних дій щодо вказаного в клопотанні майна, передбачена кримінальна відповідальність у відповідності до ст. 388 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

31.03.2021