Справа № 484/30/21
Провадження № 1-КП/484/209/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживає в АДРЕСА_2 , паспорт у вигляді ID картки № НОМЕР_1 , виданий 02.02.2017 року органом 4814, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

В середині вересня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 знаходився за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 і у нього виник умисел на вчинення крадіжки майна, яке належить його матері ОСОБА_7 та яке зберігалося в будинку за місцем його проживання, достовірно знаючи, що мати не дає дозволу на реалізацію належного їй майна. Реалізуючи задумане, ОСОБА_5 серед знайомих знайшов покупця ОСОБА_8 , якому запропонував придбати бувший у використанні телевізор, не повідомивши останнього, що він йому не належить, на що ОСОБА_8 погодився. Того ж дня до будинку за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 прийшов покупець ОСОБА_8 , який придбав у ОСОБА_5 телевізор «Supra» CTV-29TM та виніс його з будинку. Таким чином ОСОБА_5 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливою метою реалізував бувший у користуванні телевізор «Supra» CTV-29TM, який належить ОСОБА_7 , вчинивши тим самим крадіжку, а отримані гроші витратив на власні потреби. В результаті крадіжки потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду в сумі 750 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на заволодіння чужим майном, в середині вересня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вирішив повторно вчинити крадіжку майна, яке належить його матері ОСОБА_7 , що зберігалося в будинку за місцем його проживання, достовірно знаючи, що мати не дає дозволу на реалізацію належного їй майна. Реалізуючи задумане, ОСОБА_5 серед знайомих знайшов покупця ОСОБА_9 і запропонував йому придбати бувшу у використанні меблеву стінку, не повідомивши останнього, що вона належить матері, на що останній погодився. Того ж дня, до будинку за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 прийшов покупець ОСОБА_9 , який придбав у ОСОБА_5 меблеву стінку та виніс її з будинку. Таким чином ОСОБА_5 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливою метою, реалізував раніше вживану меблеву стінку, яка належить ОСОБА_7 , вчинивши тим самим повторно крадіжку, а отримані гроші витратив на власні потреби. В результаті крадіжки потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду в сумі 3 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на заволодіння чужим майном, в середині вересня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вирішив повторно вчинити крадіжку майна, яке належить його матері ОСОБА_7 та яке зберігалося в будинку за місцем його проживання, достовірно знаючи, що мати не дає дозволу на реалізацію належного їй майна. Реалізуючи задумане, ОСОБА_5 серед знайомих знайшов покупця ОСОБА_10 і запропонував йому придбати бувший у використанні диван, не повідомивши останнього, що він належить матері, на що останній погодився. Того ж дня, до будинку за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 прийшов покупець ОСОБА_10 , який придбав у ОСОБА_5 диван та виніс його з будинку. Таким чином ОСОБА_5 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливою метою реалізував бувший у використанні диван, що належить ОСОБА_7 , вчинивши тим самим повторно крадіжку, а отримані гроші витратив на власні потреби. В результаті крадіжки потерпілій ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2 400 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи та розмір завданої шкоди не оспорював і пояснив, що дійсно в середині вересня 2020 року його мати ОСОБА_7 дозволила йому проживати в її будинку, однак не давала дозволу розпоряджатися її майном. Так як йому потрібні були гроші, він вирішив продати деяке майно матері. Знайшов покупців і продав спочатку телевізор ОСОБА_8 за 300 грн., через тиждень ОСОБА_9 продав меблеву стінку за 1000 грн., а ще через два тижні ОСОБА_10 продав диван. При цьому покупцям говорив, що мати просила продати її речі. Через деякий час його знайшов дільничний інспектор і запросив у поліцію. Він зізнався у крадіжках і розказав, кому що продав. В подальшому ті люди повернули його матері викрадене ним майно. У скоєному розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що вона ніяких фактичних обставин обвинувачення також не оспорює. Обвинувачений її син, який проживав в її будинку і мав доступ до її речей, але вона не надавала йому дозволу розпоряджатися її речами. Одного разу вона приїхала провідати сина і виявила, що в будинку відсутній телевізор і меблі. Викликала поліцію. Згодом виявили тих людей, кому син продав її майно і їй все повернули. Претензій до обвинуваченого вона не має, просить призначити йому умовне покарання.

Таким чином ніхто з учасників процесу ніякі фактичні обставини справи та розмір завданих збитків не оспорював, тому судом не досліджувались всі докази в наданій справі на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.

Крім того, викладене обвинувачення підтверджується рапортами про виявлені правопорушення та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 ; постановою про визнання знайдених предметів, викрадених у ОСОБА_7 , речовими доказами; зберігальними розписками ОСОБА_7 , з яких вбачається, що вона отримала все викрадене у неї майно; висновком товарознавчої експертизи щодо вартості викраденого майна.

Суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. Його дії правильно кваліфіковані за першим епізодом за ч.1 ст. 185 КК України і за наступними епізодами за ч.2 ст. 185 КК України за ознакою повторності.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є проступком і нетяжкими злочинами, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, не працює, не має постійного доходу, не має утриманців, сприяв розкриттю злочину і поверненню викраденого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в межах санкцій частин статей, за якими він обвинувачується, у вигляді обмеження волі, оскільки він здорова особа працездатного віку і саме таке покарання відповідає його особі та співмірне із вчиненими ним правопорушеннями. Остаточне покарання слід визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 слід звільнити від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього деякі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Суд вважає, що іспитовий строк буде достатнім стримуючим фактором для запобігання вчиненню нових злочинів.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази вже повернуті потерпілій. Цивільний позов не заявлений. Завдана правопорушеннями шкода відшкодована повністю.

Обвинуваченому раніше запобіжний захід не обирався і суд вважає недоцільним обирати його до набрання вироком законної сили, оскільки досі він сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: