Справа № 308/5444/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1170/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року,
з участю прокурора ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до одинадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 07 лютого 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до одинадцяти років п`яти місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обрано, оскільки останньому згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року (справа № 308/4008/15-к) залишено без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вказаним вироком законної сили.

Вирішено цивільні позови, питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, 28 листопада 2014 року, приблизно о 18 год. 50 хв., обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за попередньою змовою, у групі між собою, тобто попередньо (усно) домовившись про вчинення злочину, одягнувши маскувальні маски на обличчя, взявши з собою револьвер, електрошокер та мотузки, через відчинені двері проникли до підвального приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у якому в цей час знаходилися потерпілі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де ОСОБА_6 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я до потерпілої ОСОБА_12 , демонструючи останній вказаний револьвер, здійснив постріл у стелю підвального приміщення. У свою чергу ОСОБА_7 , перебуваючи у підвальному приміщенні, підійшов до ОСОБА_13 та із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, заламував руки за спину, при цьому декілька разів застосовував до останнього електрошокер, в подальшому поваливши ОСОБА_13 на підлогу, за допомогою клейкої стрічки «скотч» та мотузки зв`язав руки та ноги. Скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_13 , який перебував у лежачому положенні, будучи зв`язаним, ОСОБА_7 відкрито викрав із сумочки грошові кошти в сумі 38 000 грн. В цей час ОСОБА_6 , у наказовій формі повідомив ОСОБА_12 , щоб вона лягла обличчям на землю та після виконаної вказівки, ОСОБА_6 , за допомогою мотузки та клейкої стрічки «скотч» зв`язав їй руки за спиною. В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відвели ОСОБА_12 до будинку, де в цей час знаходилися ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосували фізичне насильства, небезпечне для життя та здоров`я, поваливши їх на підлогу, при цьому ОСОБА_7 застосовував до останніх електрошокер, після чого, зв`язали їх за допомогою мотузки та клейкої стрічки «скотч». В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пройшли до службового кабінету ОСОБА_16 , де намагалися знайти цінності, однак в цей час на другому поверсі вказаного будинку почали кричати діти, від чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули приміщення, та заволодівши викраденим, залишили місце вчинення правопорушення, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду є необґрунтований, необ`єктивний та незаконний.

Зазначає, що суд всупереч вимог кримінально процесуального законодавства України, не проявив принципового неупередженого ставлення до розгляду справи і не отримавши жодного фактичного належного та достовірного доказу вини, безпідставно виніс відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувальний вирок.

Просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 покликається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи та винесення вироку допустив однобічність і неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що в ході судового розгляду, обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами та ґрунтується лише на припущеннях.

Також звертає увагу на те, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження був долучений вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року, однак суд не відобразив у своєму вироку, що обвинувачені весь час з червня місяця 2016 року перебувають під вартою та необґрунтовано встановив обчислювати строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з 07 лютого 2019 року. Окрім цього, при призначенні обвинуваченому покарання не врахував вимоги ст.ст. 70,71 КК України.

Просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 та у порядку ч.6 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 покликається на те, що вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину і призначення покарання за ч.3 ст. 187 КК України є незаконним і упередженим.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються об`єктивними і допустимими доказами, дослідженими у судових засіданнях.

Крім цього наголошує, що судом першої інстанції порушено правила призначення покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення, передбачені ст. 72 КК України, не враховано, що ОСОБА_6 з 26 січня 2015 року перебуває під вартою, а вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ст. 348 КК України і на підставі ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, строк відбування покарання ОСОБА_6 , ухвалено рахувати з 26 січня 2015 року.

Акцентує, що у задоволенні неодноразових клопотання про об`єднання даних проваджень, судом 1 інстанції було відмовлено.

Просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Також просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінальною провадження щодо ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є необґрунтованим та винесеним з порушенням вимог законодавства.

Наголошує на наявності в матеріалах кримінального провадження неспростовних доказів його та ОСОБА_7 невинуватості у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Акцентує, що вирок суду ґрунтується на сумнівних і суперечливих доказах.

Просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року та ухвалити виправдувальний вирок.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та пояснення обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про їх заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в цілому від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, за яке їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.

Так, допитані в ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пояснили обставини вчинення щодо них розбою. Зазначили про час і місце кримінального правопорушення, детально описали динаміку розвитку подій, спосіб посягань, характер насильницьких дій обвинувачених та знаряддя злочину, зокрема зброю. Також, відзначили особливості зовнішності нападників і голосу одного із них, за якими, в подальшому, були ідентифіковані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 надав суду пояснення щодо відомих йому зі слів дружини (потерпілої ОСОБА_12 ) обставин вчинення 28 листопада 2014 року за місцем їх проживання кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_17 у своїх поясненнях в судовому засіданні зауважив схожість вчиненого щодо нього на початку 2015 року у с. Сторожниця розбійного нападу, із подіями у даному кримінальному провадженні.

Окрім цього, з врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, місцевим судом були безпосередньо досліджено надані сторонами письмові докази, а саме: протоколи прийняття заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 28 листопада 2014 року про вчинення кримінального правопорушення (т. 2, а.с. 3-6); протокол огляду місця події з ілюстративною таблицю від 28 листопада 2014 року, де об`єктом огляду є будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 7-27); протокол огляду місця події з ілюстративною таблицю від 29 листопада 2014 року, де об`єктом огляду є підвальне приміщення будинку АДРЕСА_3 . В ході даної слідчої дії виявлено предмет схожий на кулю і пошкодження круглої форми на стелі (т. 2, а.с. 28-34); висновок експерта № 16/1173 від 28 січня 2015 року, згідно якого вилучена та надана для дослідження деформована від зіткнення із твердою поверхнею куля, є складовою частиною пістолетного патрона калібру 9 мм центрального бою, який призначений для стрільби із пістолетів системи ОСОБА_18 , Стєчкіна, пістолетів «Форт» та іншого відповідного калібру (т. 2, а.с. 40-42); висновок експерта № 16/148 від 20 квітня 2015 року, яким встановлено, що куля, вилучена з місця події 28 листопада 2014 року за адресою: АДРЕСА_3 , відстріляна із револьвера, вилученого 26 січня 2015 року за адресою: АДРЕСА_4 (т. 2, а.с. 44-47); протоколи проведення слідчих експериментів з ілюстративними таблицями від 09 жовтня 2015 року за участі ОСОБА_14 (т. 2, а.с. 68-71), ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 72-76), ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 77-80) та ОСОБА_12 (т. 2, а.с. 81-87), в яких зафіксовано відтворені потерпілими обставини події злочину; протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками та таблицями-ілюстраціями до них від 05 листопада 2015 року, за участі потерпілої ОСОБА_12 (т. 2, а.с. 88-94), (т. 2, а.с. 95-101) та потерпілого ОСОБА_13 (т. 2, а.c. 105-111), (т. 2, а.с. 112-118), які за віком, загальними рисами тілобудови, зростом, формою обличчя, очима, бровами та розміром носа впізнали ОСОБА_6 і ОСОБА_7 як осіб, що вчинила розбійний напад у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; рапорт ст. о/у УКР УМВС України в Закарпатській області від 09 червня 2015 року (т. 2, а.с. 102-104); протокол огляду відеозапису з камер зовнішнього спостереження приватного будинку за адресою: АДРЕСА_3 від 05 січня 2016 року, відтвореного у судовому засіданні, за участі свідка ОСОБА_17 , з якого вбачається, як на прибудинкову територію, перелізши через огорожу, потрапили двоє чоловіків, зі слів свідка ОСОБА_17 , схожих на ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які в подальшому, пересувались подвір`ям (т.2, а.с. 119-122); протокол пред`явлення особи для впізнання за аудіо-записом від 04 січня 2016 року, за участі потерпілої ОСОБА_12 , згідно якого остання за голосом впізнала ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 123-127); протокол огляду відеозапису від 31 грудня 2015 року, де об`єктом огляду є відеозапис проведення допиту підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого він розповідає про обставини вчинення ним розбійного нападу за адресою: АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 132-135).

Зважаючи на рівень аргументованості показань потерпілих та свідків колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими вищенаведеними доказами по справі, допустимість та належність яких, не викликає сумніву.

Дані докази, в своїй сукупності, на переконання колегії суддів, належно оцінені та вірно покладені судом в основу обвинувального вироку.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що суд І інстанції вірно розцінив показання обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про невизнання вини у вчиненні інкримінованого їм злочину, як форму захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності, крім цього, вірно не взяв до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , оскільки такі перебувають у дружніх стосунках із обвинуваченим ОСОБА_7 .

Відтак, на думку колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що характер агресивних та насильницьких дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , спрямованих на протиправне заволодіння чужим майном, з врахуванням часу, місця, обстановки та способу їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинувачених відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та їх наслідками, з огляду на положення п.п.6, 12, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року №10, всупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту, беззаперечно утворюють склад злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, а саме розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, про що вірно мотивовано у вироку суду.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особи винних, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і визначив таке, в межах санкції ч.3 ст. 187 України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що при постановлені обвинувального вироку відносно обвинувачених у даному кримінальному провадженні, місцевий суд невірно визначив початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 07 лютого 2019 року та взагалі не зазначив про такий щодо ОСОБА_6 .

Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 26 січня 2015 року безперервно перебувають в установі попереднього ув`язнення.
Відтак, з огляду на вищенаведене та з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17 (провадження № 13-31кс18), колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк їх попереднього ув`язнення з 26 січня 2015 року до набрання вироком законної сили (16 серпня 2021 року) включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Окрім цього, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).
Оцінюючи правильність вирішення судом цивільних позовів про стягнення із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 моральної шкоди та на користь ОСОБА_13 моральної і матеріальної шкоди, колегія суддів вважає законним і належним чином обґрунтованим у вироку суду визначення сум відшкодувань і приходить до висновку, що такі є виправданими та відповідають ступеню вини обвинувачених.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 рахувати з 26 січня 2015 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 січня 2015 року по 16 серпня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4