Справа № 158/1276/13-к Провадження №11/802/2/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.307 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

підсудного - ОСОБА_6 ,

захисника підсудного - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляції прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , підсудного ОСОБА_9 на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року кримінальну справу щодо ОСОБА_9 на підставі п.5 ч.1 ст.237, ч.1 ст.246 КПК України в редакції Закону від 1960 року, повернуто прокурору для організації додаткового розслідування.

Мотивуючи власні висновки, місцевий суд зазначив про те, що органом досудового слідства було допущено порушення вимог КПК України в редакції Закону від 1960 року, оскільки слідчо-процесуальні документи складені російською мовою, в той час як ОСОБА_6 вільно не володіє російською мовою, відомостей про те, що йому вручалися слідчі та процесуальні документи в перекладі з російської на українську мову відсутні, а тому він позбавлений можливості належним чином здійснювати свій захист через неможливість зрозуміти суть цих процесуальних документів, що свідчить про порушення права підсудного на захист, без усунення якого справа не може бути призначена до судового розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляцію в якій просить його скасувати як незаконне та необґрунтоване у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що право обвинуваченого на захист не порушено, оскільки обвинувальний висновок у справі складено українською мовою, а наявність в матеріалах кримінальної справи російськомовних процесуальних документів, що суд визнав як суттєве порушення норм кримінального процесуального закону, не може слугувати підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

В апеляційній скарзі підсудний ОСОБА_6 не погоджується з постановою суду першої інстанції та просить її змінити. Вважає, що доцільним є направлення даної справи для додаткового розслідування до Волинської обласної прокуратури, а не Харківської обласної прокуратури, як про це вказано в постанові суду.

Крім того, підсудний подав зміни до своєї апеляції в яких вказує про те, що оскаржувана постанова є такою, що підлягає скасуванню, а кримінальна справа, - направленню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Вважає, що наявність у справі документів, які складені на російській мові може бути усунена судом в судовому засіданні шляхом їх перекладу перекладачем. Дана обставина також не свідчить про суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства або ж порушення його права на захист.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть справи та зміст апеляційних скарг із змінами, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, підсудного, який просив задовольнити його апеляцію із змінами до неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора та підсудного підлягають до задоволення з наступних підстав.

З оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що суд повертаючи справу на додаткове розслідування своє рішення мотивував тим, що органом досудового слідства було допущено порушення права обвинуваченого на захист, оскільки в матеріалах справи відсутній письмовий переклад матеріалів провадження з російської мови на українську мову. Вказані недоліки, на думку суду, є суттєвим порушенням вимог КПК України в редакції Закону від 1960 року та унеможливлюють належне проведення судового розгляду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не може погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.237 КПК України в редакції Закону 1960 року у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених питання чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Згідно із ч.1 ст.246 КПК України в редакції Закону від 1960 року при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Водночас, Пленум Верховного Суду України у п.п.2, 6, 7 своєї постанови №2 від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування" роз`яснив, що відповідно до ст.246 КПК суддя при попередньому розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду. У решті передбачених зазначеною статтею випадків, а саме коли є підстави для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, окремий розгляд справи щодо яких неможливий, або для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею КК України (2341-14) (далі - КК), якою передбачено відповідальність за більш тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлене, справа може бути повернена на додаткове розслідування лише за наявності відповідного клопотання одного із названих у ч. 2 ст.246 КПК (1003-05) учасників процесу. Наведений у ст.246 КПК (1003-05) перелік підстав для повернення справи на додаткове розслідування зі стадії попереднього розгляду справи є вичерпним. Тому суддя не вправі повернути справу на додаткове розслідування з цієї стадії, наприклад, з мотивів неповноти досудового слідства або у зв`язку з тим, що обвинувачений після передання справи до суду зник і місце його перебування невідоме. Визнати правильною практику тих судів, які в разі надходження до попереднього розгляду справи клопотання про повернення її на додаткове розслідування від одного з названих у ч.2 ст.246 КПК (1003-05) учасників процесу повідомляють про це інших учасників процесу.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що обвинувальний висновок по даній кримінальній справі щодо ОСОБА_10 складений 03.03.2012 року на українській мові старшим слідчим в ОВС СВ УМСВС України на Південній залізниці ОСОБА_11 , та 07.03.2012 року затверджений виконувачем обов`язків Харківського міжрайонного транспортного прокурора ОСОБА_12 .

Вбачається і те, що частина документів, якими фіксувались оперативні та слідчо-процесуальні дії складені на російській мові.

Підсудним ОСОБА_6 після ознайомлення з матеріалами кримінальної справи заявлялось клопотання про переклад документів, які містяться в справі на українську мову за допомогою перекладача.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтвердив ту обставину, що ним в суді першої інстанції заявлялось вищевказане клопотання, а також вказав про те, що він не просив суд та заявляв клопотання про направлення справи на додаткове розслідування через наявність в матеріалах справи документів, які складені на українській мові.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що та обставина, що частина документів в справі складені на російській мові, не може вважатись таким порушенням вимог кримінального процесуального закону під час порушення справи чи проведення дізнання, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, а відповідно і поверненням справи на додаткове розслідування, оскільки суд має змогу задовольнити клопотання підсудного ОСОБА_6 про переклад документів шляхом надання судового доручення в порядку ст.315-1 КПК України в редакції Закону від 1960 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування на підставі п.5 ч.1 ст.237, ч.1 ст.246 КПК України в редакції Закону від 1960 року є передчасним та неправильним, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Водночас, апеляційний суд вважає, що підсудному слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.274 КПК України в редакції Закону від 1960 року під час розгляду справи, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен керуватися відповідними статтями глави 13 цього Кодексу.

Статтею 148 КПК України в редакції Закону від 1960 року передбачено, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилися від зізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжити злочинну діяльність.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання ризику переховування від суду.

В оскаржуваній постанові від 03.11.2021 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 було визначено до вступу в законну силу цього судового рішення.

Оскільки постанова Ківерцівського районного суду від 03.11.2020 року скасовуються апеляційним судом, а матеріали справи свідчать про наявність ризиків того, що підсудний ОСОБА_6 може переховуватись від суду, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21.08.2021 року.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України в редакції Закону від 1960 року, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляції прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 , та підсудного ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року скасувати, а кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Обрати підсудному ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 21.08.2021 року включно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді