ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/222/21Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 703/2725/19 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000304 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 роки; ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2019 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного вироком покарання, затримано 07.11.2019,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2017 у виді 6 місяців позбавлення волі та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 07.11.2019 з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 витрати за проведення експертиз в сумі 1 884 грн. 12 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, діючи повторно 27.02.2019 близько 01 год. 00 хв., за попередньою змовою та разом із ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном, через хвіртку пройшли до території домоволодіння АДРЕСА_3 , де шляхом зривання скоби для навісного замка проникли до господарського приміщення будинку, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчинили крадіжку майна, належного ОСОБА_10 , а саме: самоварки на дровах, приладу виміру марки «ЭРА-М» вартістю 440 грн., восьми алюмінієвих решіток загальною вагою 24,2 кг вартістю 611 грн. 05 коп., двох алюмінієвих труб загальною вагою 2,8 кг вартістю 70 грн. 70 коп., двох непрацюючих трансформаторів із мідними катушками загальною вагою 9,9 кг вартістю 1343 грн. 92 коп., мідного проводу ЗЗЦМ ШВВП 2х1,5 довжиною 10 метрів вартістю 34 грн. 98 коп., мідного проводу ППВ 2х2,5 довжиною 30 метрів вартістю 87 грн. 44 коп., мідного проводу ШВВП 2х2,5 довжиною 10 метрів вартістю 58 грн. 30 коп., які запакували в три мішки, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, чим спричинили потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 2646 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України через його невідповідність вимогам ст. 370 КПК України та просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Зазначає, що ОСОБА_7 в повному обсязі заперечив пред`явлене йому обвинувачення та зазначив, що в ніч вчинення злочину він перебував в залі гральних автоматів з ОСОБА_11 , а у подальшому, в районі «Богдана» в м. Сміла біля гаражів зустрів ОСОБА_9 , який попросив допомогти йому перенести речі. На пропозицію ОСОБА_9 він погодився та попрямував за ним, а потім був затриманий на залізничній колії працівниками поліції, від яких дізнався про скоєну крадіжку. Від часу залишення ним зали гральних автоматів і до часу затримання працівниками поліції пройшло близько 15-20 хв.

Наведені доводи обвинуваченого судом не прийнято до уваги та не враховано, що з показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що чоловіки, яких він бачив на території домоволодіння потерпілого, зникали з поля його зору лише на той час, коли він заходив до будинку для виклику працівників поліції. Крім того зауважив, що коли він заходив до будинку, чоловіки заходили на подвір`я потерпілого, а коли хвилини через три прибули працівники поліції, вони сиділи на мішках. З цього, на думку захисника, можна зробити висновок про те, що якщо б ОСОБА_9 з іншою особою вчиняв крадіжку, вони би зникнули з поля зору свідка на більш тривалий термін.

Зауважує, що свідок ОСОБА_12 лише вказував на те, що з двору потерпілого виходили два чоловіки, однак не зазначав, що один із них був саме ОСОБА_7 . Тому відсутні підстави стверджувати, що чоловіки, яких затримали працівники поліції є саме тими, яких бачив свідок ОСОБА_12 на подвір`ї домоволодіння потерпілого.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 прокурором подані заперечення, які зводяться до законності вироку суду першої інстанції та безпідставності апеляційних вимог.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_10 , який про поважні причини свого неприбуття не повідомив, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі з наведених в ній мотивів, прокурора про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку суду першої інстанції і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не належить.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Зокрема, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у інше приміщення, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши пред`явлене обвинувачення в повному обсязі, показав, що в ніч вчинення злочину і до початку другої ночі, він перебував в залі гральних автоматів з ОСОБА_13 . Коли вони вийшли із вказаного закладу, біля стадіону, в районі «Богдана» м. Сміла, біля гаражів, зустріли ОСОБА_9 , який попросив його допомогти перенести речі. На цю пропозицію він погодився та попрямував з ОСОБА_9 . У подальшому його та ОСОБА_9 було затримано працівниками поліції на залізничній колії. Від працівників поліції він не тікав і, дізнавшись про скоєний злочин, одразу повідомив, що крадіжку не вчиняв, мішків не носив і очевидцем подій не був. Зауважив, що в момент затримання у нього ніяких речей не було. Крім того вказав, що від закладу гральних автоматів до місця, де їх із ОСОБА_9 було затримано, йти приблизно 15-20 хвилин.
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 , даними суду першої інстанції, про те, що в лютому 2019 року, в період часу з 01 до 02 години ночі, сусід ОСОБА_12 йому повідомив, що його, потерпілого, грабують. Вийшовши на подвір`я побачив, що замок та двері сарая його будинковолодіння зламані. Викрадені із сараю речі знайшли під гаражами, неподалік від його будинку. Також вказав, що обвинуваченого бачив біля двору лише після його затримання працівниками поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції, про те, що вночі, точної дати події не пам`ятає, він прокинувся від гавкіту собак. Вийшовши на вулицю, побачив, як з двору ОСОБА_10 вийшли двоє чоловіків з мішком, які попрямували в бік посадки до залізної колії. Прослідкувавши за ними побачив, що мішок вони поклали біля гаража, а потім знову повернулися до подвір`я сусіда. Він викликав працівників поліції, які прибули на місце події приблизно через 3 хвилини. Вказав, що по прибуттю працівників поліції, він з ними наздоганяв крадіїв, ті спочатку сиділи біля мішків, а затримали їх за залізницею, під гаражами, метрів за 10 від мішків та метрів за 50 від його будинку. Підтвердив, що саме ОСОБА_7 він затримав разом з працівниками поліції.

Показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що вони були понятими при затриманні працівниками поліції двох чоловіків, які вчинили крадіжку, яких вони безпосередньо бачили в кайданках біля автомобіля поліції. Крім того свідок ОСОБА_15 вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, яка була затримана працівниками поліції.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема, даними:

-протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.02.2019, відповідно до якого ОСОБА_10 заявив про викрадення 27.02.2019 близько 01 години майна з приміщення сараю за адресою: АДРЕСА_3 ;

-протоколу огляду місця події від 27.02.2019, згідно якого оглянуто приміщення сараю на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , а також гаражний кооператив «Ледо», де виявлено три мішки з майном;

-протоколу огляду предметів від 27.03.2019 з фототаблицями до нього, яким зафіксовано огляд трьох мішків із їх вмістом, виявлених в ході огляду місця події від 27.02.2019;

-висновку експерта №8/1258 від 23.04.2019, згідно якого ринкова вартість, станом на 27.02.2019, викрадених у потерпілого речей, зокрема: бувшого у використанні приладу виміру «Эра-М» могла становити 440 грн.; одного кілограма металобрухту міді могла становити 135,75 грн.; одного кілограма металобрухту алюмінію могла становити 25,25 грн.; одного кілограма чорних металів могла становити 5,22 грн.;
-висновку експерта №8/257 від 22.04.2019, згідно якого ринкова вартість, станом на 27.02.2019, викрадених мідних проводів діаметрами 1,38 мм довжиною 10 метрів та 1,78 мм довжиною 30 і 10 метрів могла становити 34,98 грн., 87,44 грн., 58,30 грн., відповідно;
-протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого ОСОБА_7 затримано 27.02.2019 о 01 год. 55 хв. по вул. Затишна, навпроти будинку №17 в м. Сміла Черкаської області, на залізничній колії.
Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. 85 та ст. 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованого правопорушення він не вчиняв і до заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 відношення не має.

Захисником в апеляційній скарзі порушується питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і вичерпанням можливостей їх отримання, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.
Зокрема, на вчинення крадіжки з домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 , в тому числі обвинуваченим ОСОБА_7 , вказують показання самого потерпілого, який, хоч і не був очевидцем вчиненого злочину, однак підтвердив факт таємного викрадення належного йому майна в лютому місяці 2019 року та зазначив, що бачив ОСОБА_7 неподалік від свого домоволодіння після затримання його працівниками поліції. Крім того свідок ОСОБА_12 показав, що спостерігав за тим, як два чоловіки проникли на подвір`я домоволодіння потерпілого, звідки винесли мішок, який залишили біля гаражу поблизу залізничної колії, а потім знову повернулись на подвір`я потерпілого. По приїзду працівників поліції, він особисто приймав участь в переслідуванні даних осіб і їх затриманні. При цьому зазначав, що бачив, як дані чоловіки сиділи біля мішків, а по приїзду працівників поліції почали тікати. Також підтвердив, що саме обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано за його участі за 10 метрів від мішків з викраденим. Факт затримання обвинуваченого неподалік місця виявлення викрадених у потерпілого речей підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Наведені показання у сукупності з дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами огляду місця події, огляду предметів, протоколом затримання та висновками експерта, на думку суду апеляційної інстанції, доводять факт викрадення ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 майна ОСОБА_10 , поєднаного з проникненням у інше приміщення господарське приміщення домоволодіння АДРЕСА_3 .
Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України поза розумним сумнівом та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу винуватого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову, в період іспитового строку, скоїв новий умисний злочин корисливої спрямованості, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання і відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокого звільнення, на виконання вимог ст. 71 КК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного в даному провадженні не відбутої частини покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2017.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене як за санкцією частини статті так і остаточне покарання за сукупністю вироків у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі захисника обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_7 , в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді