СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4011/21 пр. № 1-кп/759/857/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № 0000046 від 10 січня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Узбекистан, гр-н України, татарин, з середньою освітою, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , згідно із ст. 89 КК України вважається не судимим, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

сторона обвинувачення: потерпіла ОСОБА_4 , вона ж цивільний позивач, та її представник ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_6 ; сторона захисту обвинувачений ОСОБА_7 , він же цивільний відповідач, його захисник ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 09 січня 2021 року умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин.

Так, протягом дня 09 січня 2021 року ОСОБА_7 та його знайома ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання останньої: АДРЕСА_3 , спільно проводили особисте дозвілля, розпиваючи спиртні напої. Приблизно о 22 год. 30 хв. між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_4 долонями своїх рук нанесла ОСОБА_9 удари в область голови та обличчя. Будучи обуреним такою поведінкою, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відчуваючи до ОСОБА_4 раптово виниклу особисту неприязнь, наніс кулаками своїх рук удари в область її голови та обличчя, у тому числі із застосуванням соусниці, а коли потерпіла впала на підлогу кімнати, продовжив наносити кулаками рук в область її обличчя та голови. Загалом ОСОБА_7 наніс не менше десяти ударів по тілу потерпілої ОСОБА_4 , після чого ліг поруч з нею спати. Вказаними діями ОСОБА_7 умисно завдав потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, а саме відкриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку; рвана рана лівої вилицевої ділянки (5х0,5см); параорбітальні гематоми обох очей; субкон`юнктивальні крововиливи обох очей; множинні забійні та різані рани голови; підшкірні гематоми голови.

Позиція сторони захисту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та щиро покаявся, пояснивши, що дійсно у вечорі 09 січня 2021 року на ґрунті тривалого спільного вживання з ТУЛУПІЙ спиртних напоїв за місцем її проживання: АДРЕСА_3 між ними виник побутовий конфлікт, який спочатку мав характер взаємних образ, а потім ТУЛУПІЙ завдала йому декілька ударів долонями своїх рук по обличчю та голові, що його дуже обурило. Між ними розв`язалася бійка, під час якої він, відчуваючи до ТУЛУПІЙ раптово виниклу особисту неприязнь, наніс руками удари також в область її голови та обличчя, у тому числі соусницею, яку взяв зі столу, а коли вона впала на підлогу кімнати, ще декілька раз вдарив її кулаками обох рук в область її обличчя та голови, після чого ліг поруч з нею спати. Він дійсно визнає, що своїми діями умисно та свідомо завдав потерпілій ОСОБА_10 вказані тілесні ушкодження, які мають ознаки легких.

Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор в порядку ст. ст. 338 та 341 КПК України змінив висунуте раніше обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Так, вважаючи, що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження обвинувачення у тому, що ОСОБА_11 , завдаючи легких тілесних ушкоджень потерпілій, діяв з прямим умислом на її вбивство, 18 травня 2021 року сформулював змінене обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України в обсязі, яке суд визнає повністю доведеним.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що протягом дня 09 січня 2021 року ОСОБА_11 з її дозволу гостював у неї за місцем її проживання: АДРЕСА_3 . Вони протягом дня розпивали спиртні напої, але надвечір між ними виник словесний конфлікт на ґрунті, як їй здалося, залицянь з боку ОСОБА_11 . Тому, дійсно, вона першою долонями своїх рук нанесла ОСОБА_11 удари в область голови та обличчя, після чого останній жорстоко її побив, наносячи кулаками удари в область голови та обличчя. Продовжив її побиття і після того, як вона впала, доки не втратила свідомість.

Крім того, потерпіла ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 338 КПК України, підтримала обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вважаючи, що за вказаних фактичних обставин у ОСОБА_11 виник умисел на її умисне вбивство. Тому, діючи саме з цією метою, він наніс кулаками своїх рук удари в область її голови та обличчя, а коли вона впала на підлогу кімнати, продовжив наносити їй удари по обличчю та голові доки не став вважати, що вона померла. Вказаними діями ОСОБА_11 , намагаючись позбавити її життя, завдав їй вказані легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Натомість, вчинивши всі дії, які він вважав за необхідне для її вбивства, злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки їй своєчасно була надана медична допомога.

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Крім власне показань обвинуваченого, його винуватість в умисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за викладених вище обставин, безспірно поза межами розумних сумнівів підтверджується всією сукупністю ретельно досліджених у судовому засіданні інших доказів, які узгоджуються між собою та не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у своєму взаємозв`язку виявилися достатніми для таких висновків суду.

Свої показання як потерпіла ОСОБА_4 , так і обвинувачений ОСОБА_11 підтвердили, кожний окремо, на місці події під час слідчих експериментів, показавши механізм нанесення один одному ударів по обличчю та голові, що знайшло своє відображення у відповідних протоколах цієї слідчої дії від 10 січня та 10 лютого 2021 року разом з додатками до них у виді відео фіксації їх перебігу (а. 66-71, 101-109).

Звертає на себе увагу те, що з фактичного боку показання в суді потерпілої та обвинуваченого не суперечать одне одному, вони різняться тільки в оцінках дій обвинуваченого, потерпіла вважає, що останній, завдавши їй виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження, мав намір її вбити.

Згідно із заявою потерпілої про злочин від 10 лютого 2021 року (а. 51-52), 09 січня 2021 року близько 23 год. ДЖЕЛЯЛОВ, перебуваючи за місцем її проживання, спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження. Отже, у своїх первинних заявах потерпіла не оцінює дії обвинуваченого як замах на її вбивство.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 10 січня 2021 року з додатками до нього у виді фото таблиць (а. 56-71), в оглянутому з дозволу потерпілої як власниці її будинку за адресою: АДРЕСА_3 були виявлені залишки їжі та спиртних напоїв, сліди боротьби та плями бурого кольору, які є неінформативними через відсутність експертного дослідження.
Згідно із протоколом затримання від 10 січня 2021 року (а. 72-74), 10 січня 2021 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_11 було затримано безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, під час особистого обшуку в нього були вилучені елементи верхнього одягу (светр, джинси) з плямами бурого кольору, зроблені змиви з рук, які є також неінформативними через відсутність експертного дослідження.

Однак, під час дослідження цих документів ОСОБА_11 визнав свою причетність до побиття потерпілої, у зв`язку з чим і утворилися сліди її крові, які були виявлені на місці події та на його одязі. Ці показання є послідовними, а тому суд визнає їх щирими і кладе в основу вироку.

Згідно із службовим рапортом поліцейського відомості про обставини описаного вище конфлікту та його наслідки внесені до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення (а. 50). При цьому звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_11 на момент прибуття поліції перебував поруч із потерпілою і нікуди не тікав.

За дослідженими судом протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 січня та 24 лютого 2021 року (а. 80-87) свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безспірно ідентифікували ДЖЕЛЯЛОВА як учасника конфлікту з потерпілою ТУЛУПІЙ, чого власне не оспорював в суді і сам обвинувачений.

Згідно з висновком експерта № 042/1-26-2021 від 11 січня 2021 (а. 77-79), у ДЖЕЛЯЛОВА виявлені тілесні ушкодження: синці в правій щічно-вилицевій ділянці, на зовнішніх поверхнях обох плечей; садна в лівій надбрівній ділянці, на правій вушній раковині, вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з матеріалами тимчасово доступу до медичної документації потерпілої ТУЛУПІЙ та висновком на підставі їх дослідження експерта № 042/1-26-2021 від 11 січня 2021 (а. 88-98, 114-115), у потерпілій ТУЛУПІЙ виявлені тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку; рвана рана лівої вилицевої ділянки (5х0,5см); параорбітальні гематоми обох очей; субкон`юнктивальні крововиливи обох очей; множинні забійні та різані рани голови; підшкірні гематоми голови, вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Сторони достовірність вказаних висновків експертів не оспорювали, а тому зафіксовані в них дані суд також кладе в основу свого вироку, при цьому ці дані узгоджуються з версією подій, яку повідомив обвинувачений.

Оцінюючи всі вказані документовані докази, суд вимушений критично оцінити припущення потерпілої про те, що обвинувачений мав намір її вбити і лише з незалежних від нього причин, не довів вказаний злочин до кінця.

Для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України необхідно поза розумним сумнівом довести те, що він не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх наслідки у виді ймовірно і смерті потерпілої, але й бажав настання саме такого наслідку. Якщо ж особа лише свідомо припускала настання таких наслідків, але їх не бажала, її дії не містять ознак прямого умислу, що виключає їх оцінку як закінчений замах на умисне вбивство. Така позиція ґрунтується і на судовій практиці, сформованій Верховним Судом (див., напр., постанова від 25.11.2020 року у справі № 642/6363/16-к, джерело - https://reyestr.court.gov.ua/Review/93217868).

Обвинувачений під час судового розгляду послідовно наполягав на тому, що з ТУЛУПІЙ в нього були нормальні стосунки, наміру її позбавити життя під час конфлікту не мав.

Більш того, допитана судом потерпіла ОСОБА_10 також підтвердила, що з ОСОБА_11 в неї були нормальні стосунки, він періодично допомагав їй по господарству, раніше і під час вказаного конфлікту прямих погроз позбавити її життя не виказував.

Крім того, допитана судом свідок ОСОБА_12 крім того, що підтвердила причетність ОСОБА_11 до побиття потерпілої, що першим не оспорювалося, також показала, що той завжди допомагав останній по господарству, наміру вчинити вбивство останньої своєю поведінкою ніколи не виказував. Суд не вбачає підстав для недовіри вказаному свідку, на такі не вказали і сторони.

Оскільки відомості, які містять всі вказані документи, узгоджуються між собою, а також по суті з показаннями потерпілої та обвинуваченого, суд визнає ці відомості достовірними і кладе в основу свого вироку, однак оцінка потерпілою цих подій як замах на її вбивство виявилася помилковою, оскільки не знайшла свого об`єктивного підтвердження, а всі сумніви з цього приводу тлумачаться судом тільки на користь обвинуваченого.

Враховуючи наведену вище оцінку доказів, суд вважає, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримала потерпіла і були викладені в обвинувальному акті в попередній редакції від 25 лютого 2021 року, не в повній мірі знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи, оскільки в судовому засіданні виявилося доведеним лише те, що 09 січня 2021 року ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_3 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому суд ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, що охоплюється межами зміненого прокурором обвинувачення.

Вирішення цивільного позову.
Потерпіла ОСОБА_4 до початку судового розгляду подала до суду цивільний позов (а. 46-49) до обвинуваченого ОСОБА_14 з урахуванням внесених до нього змін під час судового розгляду про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 4 505 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., який під час судового розгляду підтримала разом зі своїм представником у повному обсязі, посилаючись на те, що внаслідок дій обвинуваченого зазнала матеріальної шкоди через вимушене лікування та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевні страждання у зв`язку із вимушеними змінами в житті.

Прокурор заявлений позов підтримав у повному обсязі.
Обвинувачений позов визнав частково лише в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Враховуючи проведений аналіз доказів та висновки суду щодо обсягу доведеного обвинувачення, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає за необхідне частково задовольнити поданий позов потерпілої з таких підстав.

Заявлена матеріальна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 3 959 (2 000 + 1 959) грн. через її доведення поданими та дослідженими судом фіскальними чеками (а. 47-49 та ін.). При цьому, роблячи розрахунок такої шкоди на 2 000 грн., потерпілою обґрунтовано не бралися до уваги витрати, які не були пов`язані з лікуванням, але також зафіксовані у цих чеках (напр., вода тощо).

Що ж стосується моральної шкоди, то зважаючи на обставини справу, умови, в яких розпочався конфлікт між сторонами, тяжкість вимушених змін в житті потерпілої, суд на підставі ст. 23 ЦК України вважає за необхідне частково задовольнити поданий позов, а саме в розмірі 30 000 грн., відмовивши в його задоволенні в іншій частині через його невідповідність принципу справедливості та співмірності.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницького злочину, проте належних висновків не зробив, але характеризується задовільно, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тому відсутні сумніви в його осудності. Бере суд до уваги і позицію потерпілої, яка вимагала максимального покарання до обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, прокурора, який вважав можливим виправлення обвинуваченого в умовах без ізоляції від суспільства. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , суд визнає щире каяття в обсязі доведеного обвинувачення та активне сприяння розслідуванню. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_11 , суд визнає вчинення ним кримінального проступку у стані алкогольного сп`яніння та стосовно особи похилого віку.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту наближене до максимального за розміром, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. З огляду на призначене покарання залишити раніше обраний запобіжний захід обвинуваченому без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 та 377 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за якою призначити йому покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.

Початок строку покарання ОСОБА_15 рахувати з 10 січня 2021 року з урахуванням строку його фактичного затримання за рапортом працівників поліції.

До набрання вироком законної сили утримувати ОСОБА_3 під вартою в ДУ «Київській слідчий ізолятор», але не пізніше 10 червня 2021 року. 10 червня 2021 року ОСОБА_7 підлягає звільненню з під варти як такий, що повністю відбув призначене вироком суду покарання.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування судових втрат за проведення експертизи 3 238 грн. 20 коп. в дохід держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_14 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди в розмірі відповідно 4 505 та 50 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_16 3 959 грн. в рахунок відшкодування завданої кримінальним проступком матеріальної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_14 відмовити.

Речові докази особисті речі повернути належним володільцям, змиви знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_17