Ухвала
Іменем України
11 червня 2021 року
м. Київ
справа № 937/6546/20
провадження № 51- 2031 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2021 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_4 , у якій він ставить питання про перегляд зазначеної ухвали судді апеляційного суду в касаційному порядку у зв`язку з порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Мелітополі Запорізької області від 27 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001189 від 03 липня 2020 року.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2021 року, на підставі ч.4 ст. 399 КПК, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_4 не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість ухвали слідчого судді та ухвали судді апеляційного суду з огляду на недотримання вимог статей 7, 8, 37, ч.3 ст.38, ч.1 і 2 ст.55, статей 303, 309 КПК, п.8 ч.2 ст. 129 Конституції України. Вважає, що суддею апеляційного суду порушено його право в доступі до правосуддя, судовий розгляд слідчим суддею та суддею апеляційного суду за його скаргами проведено за відсутності сторін. Також у скарзі посилається на рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 № 6 рп/2001.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Зокрема, частинами 2 і 3 ст.309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

При цьому, згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо відмови у задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою у кримінальному провадженні.
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
З урахуванням наведеного, суддя апеляційного суду розглянувши матеріали за апеляційною скаргою, обгрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою у кримінальному провадженні.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційної суду, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Посилання у скарзі на те, що судовий розгляд суддею апеляційного суду за скаргою проведено за відсутності сторін, на думку Суду, є безпідставними, оскільки суддею апеляційного суду 25 березня 2021 року перевірено апеляційну скаргу на відповідність вимогам статей 307, 309, 392, 396 КПК та прийнято рішення без участі сторін. Чинним КПК не передбачено прийняття рішень суддею апеляційного суду в порядку ч.4 ст.399 КПК з обов`язковою участю сторін.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2021 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3