ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/322/21Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 693/197/18 Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

- 13.12.2016 року Жашківським районним судом Черкаської області за ч. З ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;

- 26.01.2018 р. Жашківським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до 3 (трьох) років 01 місяця позбавлення волі; судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року у виді 03 (три) роки 02 місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 22 грудня 2020 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 26 січня 2018 року за період з 12 квітня 2018 року по 22 грудня 2020 року.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він будучи раніше судимий за вчинення кримінального правопорушень, передбаченого ч. З ст. 185 КК України, і маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний, корисливий, злочин, а саме 22 серпня 2017 року, біля 15 год. 40 хв., проходячи повз територію Жашківської центральної районної лікарні, що розташована по вул. Лікарняній, 19, в м. Жашків Черкаської області, через незачинені парадні двері зайшов у приміщення будівлі бухгалтерії та відділу кадрів Жашківської ЦРЛ, де в подальшому, користуючись відсутністю працівників ЦРЛ, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, безперешкодно проник до службового кабінету відділу кадрів Жашківської ЦРЛ, де на столі помітив мобільний телефон «HUAWEIY 511» моделі «CUN - U29», золотистого кольору у силіконовому чохлі. У цей час у ОСОБА_7 виник намір на умисне таємне викрадення чужого майна і, з метою особистого збагачення, діючи умисно і цілеспрямовано, повторно, здійснив викрадення мобільного телефону «HUAWEIY 511».

Не погоджуючись з вироком районного суду, в апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання та призначити остаточне покарання із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України у вигляді 3 років 2 тижня позбавлення волі. При призначенні покарання районний суд не в повній мірі дотримався вимог ст.65 КК України, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме молодий вік та позитивну характеристику за місцем проживання. Вважає, що призначене покарання у вигляді 3 років 2 місяці позбавлення волі є суворим, яке не відповідає законності та справедливості призначеного покарання, просить остаточне покарання пом`якшити до 3 років 2 тижнів позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації його дій, який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вказаних вимог, а саме: враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої, задовільну характеристику за місцем проживання, в якості обставин, що пом`якшують покарання, районним судом враховано щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий. Крім того, місцевим судом вірно із застосуванням вимог ч.4 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України 3 роки 2 місяці позбавлення волі, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та не є максимальним розміром, передбаченим даною санкцією статті.

Крім того колегія суддів враховує неодноразові судимості ОСОБА_8 за злочини проти власності, в період непогашеної судимості знову вчинив умисний майновий злочин. Беручи до уваги неодноразові, непогашені судимості за злочини проти власності, можливо зробити висновок, що ОСОБА_8 не стає та не бажає стати на шлях виправлення, тому доводи останнього про пом`якшення йому покарання не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що за попереднім вироком, який враховано на підставі ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_8 був засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі, тому остаточне покарання за даним вироком йому призначено практично в мінімальному розмірі.

Щодо доводів обвинуваченого про врахування його молодого віку в якості обставини, що пом`якшує покарання, то це право суду, а не обов`язок визнати такою обставиною, що пом`якшує покарання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання, як на цьому наполягає обвинувачений, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі сторокм на 3 роки 3 роки 2 місяці через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься, крім того колегія суддів враховує ту обставину, що в апеляційній скарзі ставиться питання про пом`якшення основного покарання на 45 днів.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді