ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5

за участю:

захисника- ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційні скарги підсудного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено підсудному ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 02 січня 2021 року.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції послався на те , що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів , суворість міри покарання , яка може йому загрожувати у разі доведеності його вини, можливості вчинення ним дій з метою ухилення від суду та покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб , які їх подали
Обвинувачений та його захисник, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги в якій просять ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року скасувати та звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Захисник зазначає, що міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувалася, в ухвалах суд зазначав одні і ті ж обставини, жодних нових підстав суд не наводив, чим порушив п.п. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд не оцінив конкретні факти, не розглянув можливості застосування інших запобіжних заходів. З моменту фактичного затримання з 20.05.2012 року ОСОБА_7 протягом 8 років 8 місяців залишається під вартою. Максимально допустимий строк тримання під вартою закінчився. З урахуванням закону від 26.11.2015 року № 838-111 особа повинна бути звільнена з-під варти.

ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду є незаконною та такою що порушує його права, оскільки з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України він вже відбув максимально можливий строк покарання. Єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою на яку вказує суд, є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Крім того, вказує, що прокурором недоведено жодних підстав для тримання його під вартою та ризиків пов`язаних із зміною міри запобіжного заходу.

Позиція учасників судового провадження в апеляційному суді
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 апеляційні скарги підтримали та просила задовольнити з наведених в них підстав. Засуджений від присутності в судовому засіданні відмовився, покинувши місце проведення відеконференції. Враховуючи , що права засудженого на участь в судовому засіданні були в повному обсязі забезпеченні та реалізовані , з метою дотримання строків розгляду справи , враховуючи , що інтереси засудженого представляє захисник - адвокат ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності засудженого.

Прокурор в останнє судове засідання не з`явився , попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без його участі , заперечував проти задоволення апеляційних скарг. З огляду на те , що КПК України 1960 року не містить норм , що перешкоджають розгляду даної справи без участі прокурора , а положеннями КПК України 2012 року взагалі передбачено розгляд без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо вони заявлять відповідне клопотання , колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, доводи підсудного та його захисника на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

За змістом статті 323 КПК України в ред.1960 року судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону.

Натомість доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає непереконливими.

Апеляційним судом встановлено , що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.15, п.п.1,13,14 ч.2 ст.115, п.п.4,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року строк тримання підсудного ОСОБА_7 було продовжено до 02 січня 2021 року.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг колегія суддів виходить із такого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 274 КПК України /в редакції 1960 року/, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою (постановою) змінити, скасувати або обрати запобіжний захід відносно підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватись відповідними статтями Глави 13 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 148 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст. 150 КПК України /в редакції 1960 року/ при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

В силу ч. 1 ст. 155 КПК України / в редакції 1960 року / взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення , суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження , суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про існування ризиків можливого ухилення підсудного ОСОБА_7 від суду.

При цьому , з врахуванням тяжкості злочину, та даних про особу підсудного , суд прийшов до висновку , що є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, на які посилається сторона обвинувачення, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Зокрема , ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників , пов`язаних з характером особи , її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом , сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною , в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того , що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того , що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Ураховуючи зазначене, доводи , наведені в апеляціях про відсутність доказів існування ризиків , на думку колегії суддів , є безпідставними.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики.

В цьому контексті колегія суддів наголошує , що згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості , а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Правильно , на переконання колегії суддів , враховано місцевим судом , що попередні ухвали про продовження засудженому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінені та не скасовані в апеляційному порядку.

Доводи апеляцій обвинуваченого та в його інтересах адвоката висновків суду не спростовують.

Всі обставини на які посилаються автори апеляцій знайшли свою оцінку в ухвалі суду першої інстанції.

Будь-яких нових обставин , які б могли істотно вплинути на рішення судів , апелянтами не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які б перешкодили суду ухвали законне та обґрунтоване рішення , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги підсудного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 його в інтересах слід залишити без задоволення , а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Разом з тим , колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому , що розгляд вказаної справи триває вже значний період часу та загальний строк перебування засудженого під вартою також значний.

Вказані обставини є несумісними з ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , а тому повинні бути враховані судом , у провадженні якого на даний час перебуває справа.

Керуючись главами 25-28,ст. 375 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги підсудного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 його в інтересах - залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою - без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4