Справа № 462/2319/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/392/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, без місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду 06 листопада 2020 року більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Вирішено питання з накладеним арештом на майно, відшкодуванням матеріальної шкоди, речовими доказами та процесуальними витратами.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його затримання.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 в лютому 2020 року, перебуваючи у м. Суми (точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено), під час спілкування по мобільному телефону, вступив із невстановленою слідством особою в попередню змову на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами потерпілих.

В подальшому, діючи за попередньою змовою, узгоджено між собою, невстановлена слідством особа 26.02.2020 близько 13 год. 50 хв. зателефонувала до потерпілої ОСОБА_10 на стаціонарний номер телефону « НОМЕР_1 » та представившись її сином - ОСОБА_11 , повідомила неправдиву інформацію про те, що він потрапив в ДТП та збив дівчину, якій потрібні гроші для операції в сумі 10 000 доларів США.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману та керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 представився знайомим її сина та шляхом обману отримав від потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1880 польських злотих, що згідно курсу НБУ станом на 26.02.2020 становить 11 674,8 гривень, 250 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 26.02.2020 становить 6700 гривень та 37 500 гривень, які необхідні на операцію дівчині, яку ніби-то, збив її син ОСОБА_11 . Заволодівши вищевказаними грошовими коштами, шляхом обману, ОСОБА_9 покинув місце скоєння кримінального правопорушення, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 55 874 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання у виді одного року обмеження волі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу України, прийнятий із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим істотно порушено право обвинуваченого та призначено надмірно суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

На переконання захисника, ухвалене судом рішення про засудження обвинуваченого ОСОБА_7 до двох років позбавлення волі прийнято необ`єктивно, без врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, визнання вини та співпрацю обвинуваченого зі слідством, добровільне, повне та беззаперечне визнання цивільного позову та готовність відшкодувати завдані збитки, при першій можливості, та те, що обвинувачений не відшкодовував завдані збитки на час судового розгляду у зв`язку із складним матеріальним становищем, відсутністю постійного місця проживання та роботи, так як на даний час останній проживає у благодійній організації «Оселя», де проходить курс ресоціалізації, допомагає по господарству, і керівництво організації обіцяє допомогти йому із працевлаштуванням.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Поряд з тим, на переконання колегії суддів апеляційного суду, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній не врахував, та призначаючи ОСОБА_7 покарання, передчасно обрав останньому найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.190 КК України, у виді двох років позбавлення волі.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини, які в силу вимог ст.65 КК України враховуються при призначенні покарання.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у скоєному розкаявся, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції як обставиною, яка пом`якшує покарання, такий визнав позовні вимоги, зобов`язався відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду, яка раніше не була відшкодована у зв`язку із складним матеріальним становищем обвинуваченого, останній на даний час останній проживає у благодійній організації «Оселя», де проходить курс ресоціалізації, допомагає по господарству, що у сукупності свідчить про можливість пом`якшення останньому призначеного покарання до менш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.190 КК України, та з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, остаточного - у виді обмеження волі строком на два роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок підлягає до зміни в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України до двох років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду 06 листопада 2020 року, більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4