Справа № 309/97/21
Провадження № 1-кп/309/12/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (внесеного до ЄРДР за зареєстрованим №0000008 від 03.01.2021) стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , приватного підприємця, із вищою освітою, одруженої, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 16.05.2020, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, будучи продавцем та знаходячись в салоні-магазині під назвою «Roda», розташованого в АДРЕСА_2 , використовуючи логотип та назву магазину, не будучи офіційним представником компанії «Roda» про що не повідомила потерпілого ОСОБА_5 , зловживаючи його довірою, усвідомлюючи протиправність та карність своїх дій, шляхом обману заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 2085 доларів США, за виготовлення кухонної мебелі. Однак, ОСОБА_3 замовлення не виконала, меблі не виготовила та грошові кошти не повернула.

Таким чином, ОСОБА_3 здійснила заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), тим самим вчинивши дії, передбачені частиною 1 статті 190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину по пред`явленому їй обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, не визнала, суду пояснила, що 4 роки тому почала займатися меблями від фірми «Roda». Через рік представник «Roda» запропонував викупити бізнес, вони цього не зробили, так як мали можливість виготовляти самі кухні. Вона лише допомагала чоловіку, який є приватним підприємцем. Вони продовжували здійснювати діяльність у цьому ж приміщенні, і при цьому залишилась вивіска з логотипом «Roda», яку вони забули зняти. Щодо інформації в Інтернеті про те, що в їх приміщенні здійснює діяльність представництво фірми «Roda», то такі геолокаційні дані були встановлені попереднім власником, який на їх прохання не знімає таку геолокацію, а самі з чоловіком вони це зробити не можуть. З потерпілим не домовлялися, що це буде саме кухня фірми «Roda». Вважає, що відсутній склад шахрайства, оскільки вона нікого не обманювала, а склалася така ситуація, що вона не змогла виконати замовлення, згідно умов договору. Вона виходила на контакт з потерпілим і намагалася або вернути гроші, або виконати замовлення. При розмові з потерпілим не пояснювала, що вона є лише представником ФОП ОСОБА_6 , а не фірми «Roda». Каталогу «Roda» також не давала, хоча в магазині тоді були наявні дві кухні «Roda». Договір укладався вже після погодження проекту. Спочатку було заплачено 5000 грн. за дизайнерські послуги, після погодження дизайну сплачено ще кошти, загальна сума авансу складала 2085 доларів США. На дзвінки потерпілого не відповідала, бо після декількох постів у «Фейсбук», із звинуваченням її у шахрайстві, у неї був стрес і цим питанням займалася інша особа. Після укладення договору, десь через місяць, повідомили потерпілого, що це не буде кухня «Roda», і він погодився на те, що кухня буде виготовлена ними. Цивільний позов визнає в частині стягнення розміру авансу та 3% річних, так як вважає, що повинна повернути гроші та сплатити певну компенсацію. Разом з тим, не визнає цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди, оскільки її вини у невчасному виконанні замовлення немає.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний у судовому засідання потерпілий ОСОБА_5 ствердив, що вони з дружиною мали намір придбати кухню у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Дружина знайшла в Інтернеті інформацію про наявність фірми «Roda» в м.Хуст. Дружина зателефонувала за вказаним номером, приїхали працівники, зробили обміри декілька разів узгоджували дизайн. До укладення договору заходили в магазин, і на ньому була вивіска «Roda». Потім уклали договір, заплатили гроші на загальну суму 2085 доларів США. Усно домовилися, що кухня буде доставлена десь до середини серпня, крайній строк 01 вересня 2020 року. Під час телефонної розмови їм не повідомляли, що це не буде кухня «Roda» і лише в подальшому вже відбулася розмова де повідомили про дану обставину, після чого вони з жінкою вже погодилися на іншу кухню, так як не мали вибору. Коли підійшов строк виконання зобов`язання, нічого не було зроблено, кухню не доставили. Вони пробували дзвонити, однак постійно скидали трубку. Він знайшов e-mail обвинуваченої, написав їй, після чого подзвонила ОСОБА_3 і сказала, що її підставили та пообіцяла зробити кухню в короткий строк. Десь через місяць ця ситуація знову повторилася, ОСОБА_3 здебільшого не відповідала на дзвінки, а якщо вдалося поговорити, то обіцяла зробити кухню найближчим часом. У грудні ОСОБА_3 написала, що кухня вже готова, однак результату не було і вони пішли в поліцію. Після подання заяви в поліції був дзвінок від ОСОБА_3 про те, що через 2-3 дні кухня буде в них. Однак результату немає, лише обіцянки та тяганина.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він на той момент був приватним підприємцем. Він безпосередньо здійснював чоловічу роботу, розгрузка, погрузка товару тощо. А дружина, на підставі усної домовленості, займалася всіма іншими справами такими як домовленості, укладання угод, переговори з клієнтами, отримання коштів. Потерпілого він ніколи не бачив, цим займалася дружина. Також пояснив, що пробували працювати з фірмою «Roda», однак бізнес не пішов. Вивіску на магазині просто не встигли змінити.

З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 14.12.2020 року, поданої ОСОБА_5 вбачається, що 16.05.2020 року він заказав кухню в ФОП ОСОБА_7 за 3800 доларів США, дав аванс 2085 доларів США, однак на даний час замовлення не виконано, і виконавець не піднімає слухавку.

Згідно укладеного у письмовій формі договору купівлі-продажу №78 від 16.05.2020 року між ФОП ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_8 (Покупець), Продавець зобов`язався виготовити та доставити товар кухню, а Покупець оплатити його вартість. Вказаний договір підписано від імені продавця ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_8 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_5 . Також на останній сторінці договору зазначено про отримання авансу у розмірі 2085 доларів США та залишок боргу в розмірі 1715 доларів США. Як визнано учасниками кримінального провадження при дослідженні даного письмового доказу, ФОП ОСОБА_6 не був присутнім при укладенні договору, а всі дії пов`язані з укладенням такого договору, узгодженням його умов від його імені здійснювала ОСОБА_3 . При цьому аванс у розмірі 2085 доларів США передавався зі спільного сімейного бюджету подружжя ОСОБА_9 .

Відповідно до листа ТОВ «Торговий Дім «Рода» від 20.01.2021 року за №7 представництва компанії у м.Хуст немає.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням на засадах належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, вважає, що такі доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Даючи оцінку доводам ОСОБА_3 про відсутність у її діях складу шахрайства, з посиланням на те, що вона нікого не обманювала, і між нею та потерпілим виникли виключно цивільно-правові зобов`язання, на підставі укладеного договору, які вона не змогла виконати з незалежних від неї причин, суд зазначає наступне.

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або у приховуванні відомостей про різноманітні обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого. До вказаних обставин відносяться й такі, що стосуються певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати. Отже, обвинувачення особи у вчиненні шахрайства під час укладення договорів цивільно-правового характеру може мати місце при встановленні умислу особи на заволодіння майном у момент його отримання, а в іншому випадку мова йтиме про відсутність складу цього злочину та наявність цивільно-правових відносин між особами. Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, купівлі-продажу, оренди, комісії тощо) лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах - обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Тобто наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за існування підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Такий висновок викладено у Постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.10.2020 року справа № 725/6078/14-к.

Суд констатує, що в даному випадку вивіска на магазині, у якому здійснювала діяльність ОСОБА_3 , містила логотип фірми «Roda». Така ж інформація, щодо можливості придбання кухні фірми «Roda» в приміщенні зазначеного магазину, міститься в мережі Інтернет, що визнано учасниками кримінального провадження. При цьому суд критично оцінює твердження ОСОБА_3 про те, що вони з чоловіком просто забули зняти вивіску, яка залишилася після попереднього власника, а також те, що не мали можливості змінити відповідну інформацію про об`єкт (магазин) у мережі Інтернет, оскільки з моменту зміни власника пройшов значний час, якого було більш ніж достатньо для усунення таких невідповідностей. Як наслідок, така недостовірна інформація створювала у потенційних покупців уявлення про те, що магазин, у якому здійснювала діяльність обвинувачена, є офіційним представництвом фірми «Roda», з можливістю купівлі кухні виробництва вказаної фірми в ньому. І ОСОБА_3 безперечно повинна була усвідомлювати про можливість існування таких хибних уявлень у її покупців. Натомість при досягненні домовленостей та укладенні відповідного договору купівлі-продажу з потерпілим, ОСОБА_3 приховала відомості про те, що вона насправді не є офіційним представником компанії «Roda», повідомлення чого мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, а отже має місце обман як спосіб шахрайства.

Далі суд констатує, що після досягнення домовленостей, ОСОБА_3 отримала у потерпілого аванс, який залишився у її володінні. При цьому, після спливу строку виконання взятих на себе домовленостей, ОСОБА_3 зобов`язання з поставки кухні не виконала, жодних пояснень з цього приводу не надала, та почала уникати потерпілого ОСОБА_5 , намагаючись ігнорувати його дзвінки. Після того, як потерпілий ОСОБА_5 врешті-решт зв`язався з ОСОБА_3 , остання пообіцяла виконати зобов`язання найближчим часом, чого зроблено не було. Відповідна ситуація повторилася - ОСОБА_3 продовжила уникати потерпілого певний час, в подальшому даючи йому обіцянки про доставку кухні у найближчий час, які однак не виконувала. Така поведінка ОСОБА_3 свідчить про те, що вона не мала наміру виконувати зобов`язання за договором купівлі-продажу ще в момент його укладення, а отриманий за договором аванс ОСОБА_3 присвоїла.

А отже наявність у даному випадку формальних (належним чином оформлених) цивільно-правових відносин у вигляді договору купівлі-продажу, за допомогою яких ОСОБА_3 було завуальовано свій протиправний умисел, не є перешкодою для оцінки скоєного як кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом суд вважає доведеним факт:

здійснення ОСОБА_3 заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), тобто вчинення нею кримінального проступку, передбаченого частиною 1 ст. 190 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 під час судового розгляду не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачена на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судима, одружена.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі, відсутність встановлених судом обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 190 КК України, у виді обмеження волі.

Водночас, враховуючи обставини, що характеризують тяжкість кримінального правопорушення, яке обвинувачена ОСОБА_3 вчинила вперше, особу обвинуваченої, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 без ізоляції її від суспільства і вважає за можливе, на підставі статті 75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.

Також потерпілим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, було заявлено до обвинуваченої ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

У своєму позові потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що діями ОСОБА_3 йому була завдана матеріальна шкода у розмірі 58 882,40 грн., яка складається з 2085 доларів США, що еквівалентно 58 043,06 грн, внесеного авансу та 779,34 грн. три відсотки річних, нарахованих на дану суму. Також протиправними діями обвинуваченої йому заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру її немайнових втрат становлять 15 000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_3 .

Цивільний відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальна шкоди у розмірі 58 882,40 грн., яка складається з 2085 доларів США, що еквівалентно 58 043,06 грн, внесеного авансу та 779,34 грн. три відсотки річних визнала повністю, а в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. не визнала.

Згідно з ч.1ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд констатує, що факт спричинення ОСОБА_5 шкоди у розмірі 2085 доларів США підтверджується матеріалами справи, позаяк ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_5 вказані кошти шляхом обману і на даний момент такі кошти не повернула. Станом на 12.02.2021 року (день пред`явлення цивільного позову) згідно офіційного курсу НБУ (27.8384 грн./долар США), зазначена сума еквівалентна 58 043,06 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Щодо вимог про стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження 14-591цс18).

Відтак стаття 625 ЦК України застосовується до правовідносин з відшкодування шкоди, а тому правомірними є вимоги цивільного позивача про стягнення з ОСОБА_3 3% річних, нарахованих на суму шкоди.

Станом на 01.09.2020 року (перший день прострочення виконання зобов`язання з доставки кухні) згідно офіційного курсу НБУ (27.5618 грн./долар США), 2085 доларів США було еквівалентно 57 466,35 грн. Період з 01.09.2020 по 12.02.2021 року становить 165 дні, а отже 3% річних, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 становлять 779,34 грн. (57 466,35 * 3% / 365 днів).

Отже матеріальна шкоди у розмірі 58 882,40 грн., яка складається з 2085 доларів США, що еквівалентно 58 043,06 грн, внесеного авансу та 779,34 грн. три відсотки річних, підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 , яка до того ж у цій частині позов визнала.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_5 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав цивільний позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості та поведінки обвинуваченої, внаслідок чого потерпілий значний час перебував у ситуації невизначеності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_5 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Речові докази відсутні.

Під час судового розгляду, потерпілим ОСОБА_5 заявлено клопотання про відшкодування йому обвинуваченою ОСОБА_3 процесуальних витрат, пов`язаних з прибуттям на засідання Хустського районного суду.

Клопотання вмотивоване тим, що кожен раз, щоб відвідати судове засідання, йому потрібно подолати 204 км шляху з м.Рахів до м.Хуст і назад. Витрати бензину складають близько 7 л на 100 км, а отже на одну поїздку витрачається 14 л бензину. Вартість одного літру бензину марки А 95 складає 26,82 грн. Отже на одну поїздку він витрачає близько 375,48 грн. У зв`язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_3 понесені ним процесуальні витрати пов`язані з прибуттям у судове засідання, пропорційно кількості засідань суду, які знадобляться для остаточного прийняття рішення.

Відповідно до статті 122 КПК України потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Частиною 1 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже КПК України передбачена можливість стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого лише документально підтверджених процесуальних витрат.

До клопотання потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з прибуттям на засідання Хустського районного суду не додано жодних доказів понесення ним таких витрат. Відповідне клопотання ґрунтується виключно на розрахунках потерпілого, без надання жодних доказів (зокрема чеків, квитанцій тощо) на підтвердження понесення таких витрат, а отже такі витрати не можуть вважатися документально підтвердженими, а тому стягненню не підлягають.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченої судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченій стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватою по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, і призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 58 043 (п`ятдесят вісім тисяч сорок три) гривні 06 коп. матеріальної шкоди, 779 (сімсот сімдесят дев`ять) гривень 34 коп. три відсотки річних та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з прибуттям на засідання Хустського районного суду відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя

Хустського районного суду ОСОБА_1