Номер провадження: 11-кп/813/601/21
Номер справи місцевого суду: 504/272/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2020 року у кримінальному провадженні №0001112 від 23.06.2016 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.164 КК України, -

встановив:

Оскаржуваною ухвалою районного суду задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а також закрито кримінальне провадження №0001112 від 23.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.164 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Прокурор посилається на те, що районний суд, при звільненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності не мотивував належним чином своє рішення, зокрема не зазначив в оскаржуваній ухвалі обставин та дати вчиненого ОСОБА_8 злочину, що не надавало суду права на застосування положень ст.49 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

З урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора щодо існування підстав для скасування ухвали районного суду, які полягають в процесуальних порушеннях при ухвалені оскаржуваного рішення суду, що фактично не погіршує становище обвинуваченого, судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив. Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.03.2021 року до обвинуваченого був застосований привід у судове засідання апеляційного суду, але згідно пояснень двоюрідної сестри ОСОБА_8 ОСОБА_9 , яка проживає за адресою реєстрації та фактичного мешкання обвинуваченого, остання повідомила, що ОСОБА_8 перебуває на заробітках у Запорізькій області та тривалий час додому не з`являється.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що обвинувачений, будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, та виконати привід не вдалось можливим, суд оцінює таку поведінку обвинуваченого, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, судом закривається кримінальне провадження (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст. 288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі минуло два роки (на момент дії закону№245-VII від 16.05.2013 року; №1183-VII від 08.04.2014 року).

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_8 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості (ст.12 КК), за який найбільш суворим покаранням є позбавлення волі на строк до двох років (на момент дії закону №4025-VI від 15.11.2011 року).

До закінчення судового розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Отже за змістом ст.49 КК України початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою злочину.

Однак, суд першої інстанції під час розгляду питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження, не встановив та не зазначив в ухвалі дати вчинення злочину, отже не встановив початкового моменту перебігу строку давності для притягнення особи до кримінальної відповідальності, що свідчить про невмотивованість оскаржуваної ухвали.

З огляду на зазначене, встановлені апеляційним судом обставини свідчать про недотримання судом вимог ст.370 КПК та слушність доводів апеляційної скарги прокурора відносно того, що в даному кримінальному провадженні судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 ст. 412 КПК.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Відповідно до положень ст. 7 КПК, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність та забезпечення права на захист.

З огляду на вимоги ст.ст. 7, 9 КПК, з урахуванням грубого порушення кримінального процесу в частині не дослідження наявних у справі доказів, яке привело до прийняття незаконного рішення, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог кримінального та кримінально-процесуального законів.

Встановлені апеляційним судом порушення свідчать про неналежний розгляд обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , що унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, та у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК визнаються апеляційним судом істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2020 року, якеою ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001112 від 23.06.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.164 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4