справа № 216/1930/21
номер провадження № 1-кс/216/788/21
УХВАЛА

15 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_3 в рамках розгляду скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність дізнавача Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області

встановив:

Адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з скаргою на бездіяльність дізнавача Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області в якій ставить питання про зобов`язання дізнавача змінити попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення внесеного в ЄРДР.

Вказана скарга згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 07.04.2021 року, була розприділена для розгляду слідчому судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу - ОСОБА_3

12.04.2021 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 . Як на підставу для відводу в такій заяві, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді зазначає та зазначає, що в його провадженні перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до Держави України в особі Державного бюро розслідувань за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору головного управління Державна казначейська служба України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. 24.08.2020 року на адресу ДБР було скеровано заяву про вчинення суддею ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, повідомлення про внесення відомостей в ЄРДР заявниці не скеровувалось. Не погодившись з цим ОСОБА_5 подала скаргу до Шевченківського районного суду м. Києва на бездіяльність ДБР.

13.10.2020 року заяву було задоволено частково та зобов`язано уповноважену особу ДБР виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України та невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_5 від 24 серпня 2020 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Такі обставини слідчий суддя вважає можуть викликати об`єктивні побоювання в неупередженості судді, що вважає є підставою для відводу.

Розглянувши заяву, а також матеріали скарги судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст. 81 КПК України питання про відвід слідчому судді, який здійснює судове провадження одноособово, розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Учасники судового провадження в судове засідання викликались, однак в судове засідання не з`явились та своїм правом на висловлення думки щодо заявленого слідчим суддею самовідводу не скористались, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду відвідної заяви про самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК України визначено, що слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумніви в його неупередженості.

Частиною 2 ст. 8 КПК України передбачено, що принцип верховенства у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстави стверджувати, що суддя ОСОБА_3 виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. В поданій заяві про самовідвід слідчий суддя лише припускає, що в його неупередженості можуть виникнути об`єктивні побоювання, зважаючи на дії скаржниці в іншій справі, та не наводить жодної обставини яка свідчить про його упередженим та не вказує, що він є упередженим.

На підтвердження відсутності «можливих побоювань в неупередженості судді», які висловлені в заяві про самовідвід, свідчить й пасивна позиція ОСОБА_5 та адвоката, що представляє її інтереси ОСОБА_4 , які жодних заяв з приводу заявленого самовідводу не подали та в судове засідання не з`явились. Відводів слідчому судді не заявляли.

Разом з цим в даному контексті необхідно згадати й ст. 57 Закону України «Про судоустрій і статус судів», яка питання етики суддів відносить до Кодексу суддівської етики, згідно ст. 6 якого суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику. Стаття 15 неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

З чого видно, що суддівська спільнота припускає, зважаючи на особливу роль судової влади у суспільстві, можливість всіляких впливів та критики судді, однак обов`язок судді, як гаранту правосуддя, навіть при піддані критиці та стороннього тиску, проявляти розсудливість при вирішенні питань судового розгляду.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. З викладених в заяві про самовідвід обставин вбачається, що підставою для подання відповідної заяви слугували, внесенні відомостей в ЄРДР стосовно судді ОСОБА_3 з приводу постановлення завідомо неправосудної ухвали (на думку заявниці) в межах розгляду цивільної справи. В даному випадку суб`єкт звернення з відповідною заявою щодо внесення відомостей в ЄРДР, діяв у передбачений процесуальним законом спосіб і такі дії жодного відношення до отриманої слідчим суддею скарги на бездіяльність дізнавача Криворізького РУП ГУНП, не мають.

Як зазначалось вище, учасники судового провадження жодних заяв щодо наявності сумнівів у безсторонності судді не заявили.

Таким чином, аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є одночасне існування як суб`єктивного, так і об`єктивного критеріїв.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що повідомлені обставини слідчим суддею свідчать виключно про вірогідність існування лише об`єктивного критерію, проте не доводять існування суб`єктивного критерію, а тому суд не встановив підстав для сумнівів в особистій неупередженості та безсторонності слідчого судді ОСОБА_3 , а відповідно й перешкод для здійснення розгляду справи за участі слідчого судді ОСОБА_3 .

У зв`язку з наведеним, у задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви про самовідвід слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_3 в рамках розгляду скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність дізнавача Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1