УХВАЛА
12 травня 2021 року
м. Київ
Справа № 1-56/07
Провадження № 13-74зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
перевірила заяву ОСОБА_16 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2007 року за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судомі
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2007 року ОСОБА_16 засуджено за пунктами 1, 2, 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Зазначений вирок Верховний Суд України своєю ухвалою від 22 січня 2008 року залишив без зміни.
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Дембо та інші проти України», в тому числі щодо ОСОБА_16 (заява 28163/18), яким констатував порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення.

Посилаючись на це рішення ЄСПЛ, засуджений ОСОБА_16 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою, яка надійшла 11 травня 2021 року, про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2007 року за виключними обставинами.

Посилаючись на вимоги статей 2, 10, Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон № 3477-IV), статті 9, 28 Конституції України, заявник просить відновити його попередній юридичний стан, зокрема, шляхом скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою обрати йому вид покарання, що не пов`язаний з довічним позбавленням волі, та звільнити його з-під варти. На думку заявника,констатоване порушення Конвенції доводить незаконність оскарженого судового рішення, адже національними судами не було додержано права засудженого мати реалістичну перспективу дострокового звільнення.
Перевіряючи наведені у заяві доводи та додані до неї матеріали, Велика Палата виходить з такого.
Згідно з пунктом 2 частиною 3 статті 459, частиною 3 статті 463 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом, є виключною обставиною і заяви про перегляд судового рішення за такою обставиною розглядаються Великою Палатою.
Установлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
ЄСПЛ у рішенні «Дембо та інші проти України», констатуючи порушення статті 3 Конвенції внаслідок відсутності перспективи звільнення ув`язненого, зазначив, що Конвенція не забороняє застосування довічного ув`язнення до осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів. Однак у європейській пенітенціарній політиці робиться наголос на реабілітації ув`язнених; первинне виправдання ізоляції особи від суспільства може втратити актуальність після тривалого відбуття покарання. Тож для дотримання вимог ст. 3 Конвенції має існувати можливість скорочення довічного ув`язнення, тобто засуджений повинен мати перспективу звільнення та можливість перегляду вироку на основі оцінки того, чи існують законні пенологічні підстави для його тривалого ув`язнення, до яких належать: покарання, стримування, захист населення та реабілітація. ЄСПЛ також постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.

Таким чином, у рішенні міжнародної судової установи «Дембо та інші проти України», яке заявник зазначає як підставу для перегляду, ЄСПЛ указав на системну проблему в українському законодавстві, яку належить подолати заходами загального характеру шляхом унесення до чинних законів змін, спрямованих на усунення її першопричини, а саме шляхом запровадження в Україні процедур, які б на законодавчому рівні забезпечували у перспективі можливість звільнення або дострокового звільнення осіб,засуджених до довічного позбавлення волі.

Удосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін та доповнень є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, в тому числі і на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону № 3477-IV.
Застосовані у справі ОСОБА_16 принципи та характер констатованого порушення Конвенції свідчать про те, що не було додержано такого права заявника, яке наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до порушення Конвенції. У таких випадках, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року, засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру, виконання яких покладається на компетентні органи державної влади.

Рішення ЄСПЛ у справі «Дембо та інші проти України» не містить вказівок на те, що в основі констатованих щодо ОСОБА_16 порушень Конвенції лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні, або що ці порушення були спричинені рішеннями, ухваленими в межах кримінальної справи.
Отже, правові підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_16 про перегляд судового рішення щодо нього за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_16 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2007 року за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Заяву ОСОБА_16 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1 Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_5 ОСОБА_12 ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_7 ОСОБА_14 ОСОБА_8 ОСОБА_15