УХВАЛА
07 червня 2021 року
м. Київ
Провадження № 13-96зво21
Справа № 1-24/2002
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_11 у провадженні за заявою засудженого ОСОБА_16 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року за виключними обставинами і
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 18 березня 2003 року, ОСОБА_16 засуджено за пунктами «г», «е», «ж», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 101, ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 ч. 3 ст. 142, Кримінального кодексу України 1960 року, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України із застосуванням положень ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_16 (заява 38805/18) ст. 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
У зв`язку з встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію.
04 червня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) надійшла заява ОСОБА_16 від 27 травня 2021 року, у якій він просить переглянути вирок апеляційного суду щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього (яке, згідно довідки Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» від 28 травня 2021 року № 6/284, він отримав 06 травня 2021 року).
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_11 07 червня 2021 року заявив самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_16 , мотивувавши тим, що під його головуванням було постановлено оскаржений вирок, у якому він вже висловив свою правову позицію у справі, з питання призначеного заявнику покарання.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Також ч. 1 ст. 80 КПК встановлено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Крім того, ч. 4 ст. 55 Кримінально-процесуального кодексу 1960 року (далі КПК 1960 року) передбачено, що суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в перегляді цієї справи Верховним Судом.
Розглянувши заяву судді ОСОБА_11 про самовідвід, та з метою недопущення повторної участі судді у розгляді справи, Велика Палата дійшла висновку про те, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року, статтями 75, 80, 81 КПК Велика Палата Верховного Суду,
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_11 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_11 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_16 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року щодо нього за виключними обставинами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15