Справа № 740/509/20
Провадження № 1-кп/740/77/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині Чернігівської області кримінальне провадження №0001763 від 31.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, раніше не судимого, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2019 близько 16:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину «Закусочна-4», що розташований за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, смт.Лосинівка, вул.Шевченка, 62-А, користуючися тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ciв за кермо автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , вартістю 20 590 грн 77 коп., який на той час знаходився без нагляду за вищевказаною адресою, та шляхом приведення вказаного транспортного засобу у рух за допомогою запуску двигуна повторно заволодів вказаним транспортним засобом та ключами від замка запалення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення свою вину визнав та пояснив, що 30 грудня 2019 року в центрі смт.Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області зустрів потерпілого. ОСОБА_5 на власному автомобілі підвіз його з дідом до магазину, а потім залишився сидіти з його дідом в кочегарці, а він на його автомобілі поїхав до центру. Дозволу на це власник транспортного засобу йому не давав. Він катався на автомобілі близько двох годин. В скоєному щиро кається. Просив пом*якшити покарання із застосуванням ст.69 КК України у зв*язку з перебуванням на його утриманні малолітньої дитини, 2016 року народження.

Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується також іншими доказами, які суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним досліджувати стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи у апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 доказана повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, оскільки перед вчиненням вказаного злочину ним були вчинені передбачені ч.1, 2 ст.185 КК України кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.65-67 КК України та роз*ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватися на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також з особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої законом, згідно зі ст.69 КК може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Обставини, що пом*якшують покарання, можуть бути або зазначені в ч.1 ст.66 КК України, або визнані судом такими, що пом*якшують покарання, в силу ч.2 цієї статті.
Враховуючи, що судом встановлено кілька обставин, які пом*якшують покарання, - щире каяття обвинуваченого, знаходження на утриманні малолітньої сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність тяжких наслідків та корисливого мотиву, його молодий вік, відсутність скарг за місцем проживання, непритягнення його до адмінвідповідальності, неперебування на обліку у лікаря-нарколога, проходження ним строкової військової служби, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, суд дійшов висновку про можливість застосування положення ст.69 КК України та призначення ОСОБА_4 основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву, про це зазначено і у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 195/122/16-к.

Наявність у ОСОБА_4 корисливого мотиву при незаконному заволодінні транспортним засобом ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду встановлено не було, тому суд вважає правильним не призначати йому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив це кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вирокуНіжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року, яким його засуджено за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, то суд вважає необхідним призначити йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на підставі ч.4 ст.70 КК України та в строк покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України і початок строку відбування покарання обчислювати з моменту його затримання.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експерта в сумі 471 грн 03 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, і призначити йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_4 за попереднім вирокомНіжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.04.2020 за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі, остаточне покарання призначити ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

В строк цього покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вирокомНіжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.04.2020 за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України і початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 31 грудня 2019 року, на: чохол рульового колеса з автомобіля, чохол сидіння водія та автомобіль марки ЗАЗ 110206, державний номерний знак НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску.
Речові докази: автомобіль марки ЗАЗ 110206, державний номерний знак НОМЕР_2 , синього кольору, 2000 року випуску, який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , - залучити у нього за належністю;
чохол із шкірозамінника з рульового колеса автомобіля та чохол з тканини із сидіння водія автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний номерний знак НОМЕР_2 , які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів при Ніжинському ВП ГУНП у Чернігівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

Сліди папілярних узорів, виявлені в автомобілі марки ЗАЗ-110206, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експерта в сумі 471 (чотириста сімдесят одну) грн 03 коп. на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_6