Справа № 521/300/21
Номер провадження:1-кс/521/293/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника захисника ОСОБА_3 , інспектора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, скаргу захисника ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, поданою у передбачений КПК строк, про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21.11.2020 року, винесеної Інспектором СД Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000523.

В обґрунтування скарги заявник вказав, що рішення про закриття кримінального провадження слідчим прийнято без повного та всебічного дослідження всіх обставин, не забезпечено об`єктивного, неупередженого та своєчасного розслідування: не проведено в достатній мірі необхідних слідчих дій.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав доводи скарги у повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідча в судовому засіданні заперечила щодо вимог скарги, вказавши на її безпідставність, зокрема на те, що майно яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за юридичною особою. При цьому інспектор зазначила, що згідно КПК потерпілим від злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, може бути тільки фізична особа, а саме: громадянин України, особа без громадянства або іноземець, у зв`язку з чим, порушення встановленого законом порядку проникнення до приміщення, яке належить на праві власності юридичній особі, не утворює склад злочину, передбачений ст. 162 КК України. Зазначені обставини відповідають висновкам Постанови Пленуму Верховного Суду № 5-299кз15 від 24 березня 2016 року.

Заслухавши скаржника та інспектора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, 21.11.2020 року інспектором СД Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000523, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності у діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення.

Згідно частин першої-другої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В ході судового засідання слідчим суддею досліджені матеріали кримінального провадження № 0000523, з яких вбачається, що в ході розслідування кримінального провадження здійснено належну перевірку відомостей, викладених в заяві представника ТОВ «Будпроект» ОСОБА_6 ..

Перевіривши доводи заявника скарги щодо передчасності постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим у достатньому обсязі проведено необхідні слідчі дії з метою перевірки належними і допустимими доказами обставин саме в межах предмету розслідування даного кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини в справі.

Посилання заявника на те, що слідчим не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у його заявах, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених обставин.

Крім того, щодо обсягу проведення необхідних слідчих дій, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.40КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

Досліджені в ході судового засідання надані скаржником документи, а саме копії дозволу на виконання будівельних робіт № 858/02, «регистрационное удостоверение от 28.12.1995 года», розпорядження ОМР № 481/0104, у даному випадку повністю співвідносяться з висновками інспектора про реєстрацію об`єкта нерухомості за юридичною особою ТОВ «Будпроект».

Щодо посилання заявника на ту обставину, що 10.11.2020 року інспектором в ході проведення досудового розслідування було вручено ОСОБА_5 керівнику ТОВ «Будпроект», пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а отже він, на думку скаржника, набув статусу потерпілого у зазначеному кримінальному провадженні, суд вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявне процесуальне рішення, а саме: постанова про відмову у визнанні потерпілим від 04.11.2020 року, яка ніким не була оскаржена та на час прийняття інспектором рішення про закриття кримінального провадження була чинною.

Відповідно до ст.7КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Проте доводи скарги про те, що постанова є незаконною з підстав неповноти досудового розслідування фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких саме) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням усіх необхідних та достатніх для цього дій та можливості зі збирання нових доказів фактично вичерпано, в результаті чого було прийнято правомірне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки заявником по даної категорії справ може бути виключно фізична особа.

При розгляді даної скарги суд вважає за необхідне також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність підчас досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження, проведено достатній обсяг слідчих дій, було належним чином перевірено обставини справи, досліджено норми законодавства України, положення яких регламентує порушені заявником питання, а також враховані висновки відповідної судової практики зазначені у Постанові Пленуму Верховного Суду № 5-299КЗ15 від 24.03.2016 року, в результаті чого слідчим було надано належну оцінку наявним доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 7, 22, 110, 284, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000523 від 21.11.2020 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1